som siden har været ført uafbrudt paa OQbser- 
vatoriet, i Begyndelsen fire, senere fem Gange 
daglig. Dersom der nu ved Optælling af Taa- 
gedagenes Antal i denne lange Række viser 
sig nogen tydelig Tilvæxt med Tiden, saa lig- 
ger det nær at tilskrive dette Byens voxende 
Størrelse. 
Resultatet af en saadan Optælling er frem- 
stillet grafisk paa Fig. I, hvor Ordinaterne 
viser det aarlige Antal Dage med Taage, angi- 
vet ved Tallene paa venstre Side; da det imid- 
lertid ikke er Hensigten at give det virkelige 
Antal for hvert Aar, hvilket vilde kræve mere 
Plads og give mindre Overskuelighed, men kun 
at vise Curvens Løb gjennem Tiden, saa er 
den afrundet derved, at der hele Veien er taget 
Middeltallet af 3 paa hinanden følgende Aar. 
Se. Ok. * No. 
For det første lægger man Mærke til det 
iøinefaldende Gab mellem den første OCurve, 
der grunder sig paa Esmarks Observationer, 
og den sidste, som er Observatorie-Curven. 
Dette kommer uden Tvivl for en stor Del der- 
af, at FEsmark tog sine Observationer 1 sin 
Bolig i Byen (Øvre Voldgade), medens Obser- 
vatoriet dengang laa saa at sige påa Landet. 
I den Tid, da Observationerne førtes paa begge 
Steder, nemlig fra April 1837 til Udgangen 
af 1838, har Fsmark noteret 32 Taagedage i 
1837 og 98 i 1888; paa Observatoriet deri- 
mod kun resp. 9 og 36 Dage. Denne enorme 
Forskjel kommer dog rimeligvis ikke udeluk- 
kende af den forskjellige Beliggenhed, men for 
en Del ogsaa af en noget forskjellig Udtryks- 
maade. I Observatoriets første Aar (indtil Be- 
gyndelsen af Firtiaarene) finder man nemlig 
ikke sjelden Luften betegnet som ,dunstig*; 
men da dette Udtryk forekommer baade Som- 
mer og Vinter, har det formodentlig ogsaa 
været benyttet for at betegne den paa varme 
Sommerdage temmelig almindelige Disighed og 
er derfor ikke medregnet her. Men selv om 
30 
man vilde tage alle disse med, vilde man alli- 
gevel ikke naa op til Fsmarks Tal. 
Fremdeles ser man, at begge Observations- 
Rækker giver bugtede Curver, at der altsaa er 
periodiske Vexlinger; men ved Siden heraf er 
en Stigning med Tiden umiskjendelig; 
navnlig er det iøimefaldende, at paa en eneste 
Undtagelse nær er hver enkelt Top høiere end 
de foregaaende. 
For at se, om der er nogen Forbindelse 
mellem Taagedagenes Antal og Temperaturen, 
er der ved en punkteret Curve angivet hvert 
Aars Middeltemperatur for Maanederne Januar, 
Februar, Marts, Oktober, November og Decem- 
ber; Sommermaanederne er ikke medtaget, da 
Taagen saagodtsom udelukkende forekommer om 
Vinteren. Af de paa høire Side anførte Gra- 
10 
8 
6 
Ap. Mai Ju. 
der (R) sees, at Curven er tegnet omvendt, d. 
e. jo høiere op, desto større Kulde. — Ved at 
sammenligne denne med Taagecurven finder man 
vistnok forskjellige Afvigelser; men man vil 
dog lægge Mærke til, at de dybeste Bugter 
har meget nær samme Beliggenhed i begge 
Curver. — Dette kan altsaa udtales saa: Jo 
mildere Vinter, desto mindre Taage. 
Mest iøinefaldende er den dybe Bugt omkring 
1878; her havde man nemlig i 1872, 738 og 
T4 tre paa hinanden følgende Aar, hvor Mid- 
deltemperaturen 1 de sex Vintermaaneder var 
over 0 (resp. 09.26, 0912 og 0995), og dette 
giver sig tilkjende ved et mindre Antal Taage- 
dage, end man havde havt paa mange Aar. 
Aaret 1874 har endog det mindste Antal i 
hele Observatoriets Række, nemlig 20. Det 
største Antal for et enkelt Aar er 82 (i 1880). 
I en Henseende er naturligvis Temperatur- 
curven forskjellig fra Taagecurven, nemlig deri, 
at den ikke viser nogen gjennemsnitlig Stigning 
med Tiden. 
Fig. 2 viser Taagedagenes gjennemsnitlige 
Fordeling paa Aarets 12 Maaneder, naar man. 
