-” 
* 
Sopka, som saadanne Kegler hertillands med et 
Ord det straks klart, 
l 
i Syd paa den anden Side Dalen var 
sibirisk kaldes, var at 
Fjeldet 
højere.  Altsaa ned igjen og nu langsomt opad 
Jo 
desto smalere Føgen; derfor 
en saadan skarp Eg, som jeg har talt om. 
nærmere Toppen, 
gaar det kun Fod for Fod med Øjnene stivt 
heftede paa den ikke netop gemytlige Vej, saa 
der ikke blir Tale om at se opad. Der var 
nu kun igjen at kravle op paa den egentlige 
Top, da det skvat i mig ved et mægtig vredt 
Brøl deroppefra. Andre Bjørner end Sjøbjørner 
gives der ikke paa Øerne, Stemmen var heller 
ikke til at miskjende, og ganske rigtig: oppe 
paa Tippen, hvor der netop var Plads til ham 
og til ingen anden foruden ham, sad en sint 
Sichatschi, brølende og hvæsende ad det uven- 
tede Besøg! Hvad i al Verden kunde han 
ville deroppe, 1150 Fod over Havet? Var det 
en Kollega, der, 
Studier, eller var det Sjøbjørnekongens Hof- 
som jeg, gjorde topografiske 
astronom, eller var det en, som havde taget 
Afsked med Verden, og nu havde trukket sig 
tilbage til disse luftige Højder for at tilbringe 
Resten af sit Liv 1 stille Beskuelse? Rundt 
om os kredsede en Ravnefamilje, hvis Medlem- 
mer tilraabte hverandre et klangfuldt og paa- 
faldende menneskeligt og jægermæssigt Hallo- 
Hallo, øjensynligt spændte paa Udfaldet af 
dette besynderlige Møde; er de dog vante til, 
at der falder noget af til dem, naar Sjøbjørn 
og Menneske træffer sammen! Eneboeren der- 
oppe var imidlertid ikke villig til at forlade 
sin yluftige Bopæl*, og jeg var nødt til at af- 
læse mit Barometer 8 Fod under Toppen. 
Denne Hændelse 
giver et 'godt Begreb 
om, i hvor høj Grad disse Øresæler er bedre 
udrustede for Bevægelse paa Land end de al- 
mindelige Sæl. Toppen, hvorpaa vi mødtes, 
ligger nemlig omtrent 3 Kilometer fra Kysten, 
Vist- 
nok havde jeg allerede oftere truffet enslige 
Sichatsehi i ikke ubetydelig Afstand fra Stran- 
den og temmelig højt oppe i Dalene eller paa 
og Højden var, som sagt, ca. 1150 Fod. 
de stejle Brinker ved Kysten, og ikke sjelden 
endog fundet Ligene af disse store Sjødyr paa 
saadanne for dem, om jeg saa maatte sige, 
upassende Steder; men aldrig seet eller hørt 
om en saadan Ekstravagance. Som alle disse, 
viste ogsaa hin 'ovennævnte Bjergbestiger sig 
at være saaret, det ene Øje udrevet og Kinden 
frygteligt opsvulmet, og heri ligger ogsaa For- 
klaringsgrunden til det ellers højst besynderlige 
Fænomen. 
Hvis jeg ikke erindrer meget fejl, citerer 
Prof. Nordenskiöld i ,Vegafærden*, hvor han 
etsteds taler om Sjeldenheden af at finde selv- 
døde Dyr, en Udtalelse af Henry W. Elliott 
(jeg har desværre for Øjeblikket hverken Nor-- 
denskiöld's eller Elliott's Arbejder ved Haanden) 
om, at Pelssæl, straks de er saarede, søger til- 
havs. Fra min BPrfaring her, maa jeg bestemt 
modsige dette, eller vel rettere, berigtige det 
derhen, at ikke alle gjør saa, og efter Antallet 
af saarede og døde, jeg har truffet paa, er jeg 
tilbøjelig til at sige, at ikke engang de fleste 
tilhavs. 
gamle Hanner i Kampen om Humer blir al- 
søger Naar derimod nogen af disse 
vorligt saaret og som Følge deraf berøvet sit 
Harem, saa gaar han indlands og underkaster 
sig en regelret hydropatisk Kur, idet han læg- 
ger sig ned i en rislende Bæk og vasker sine 
Saar og kjøler sin Feber i dens lægende Vand. 
Af saadanne Patienter har jeg kunnet tælle 
indtil seks Stykker paa en Gang i den samme 
Bæk, hvor de laa blindede, eller med gabende 
Saar, ynkeligt stønnende af usigelig Smerte, 
medens Maaser og Ravne hoppede omkring paa 
de opsvulmede mægtige Kadavere af Ulykkes- 
Andre 
synes Smerterne at berøve al Ro og alt Vet, 
fæller, som allerede havde bukket under. 
saa de vandrer og vandrer afsted, ligegyldigt 
hvorhen, indtil de ikke kan komme længere, 
og en saadan har vel ogsaa hin Beskuer været. 
For Tydeligheds Skyld bemærker jeg udtrykke- 
lig, at dette gjælder de gamle Sichatschi, og 
at det kun er sjeldnere, man paa lignende Maade 
møder yngre Dyr, der har taget Skade under 
Drivningen og Slagtningen. Disse søger for 
det meste tilbage til Sjøen, hvis de ikke dør 
paa Stedet eller paa Vejen did igjen. 
Dog tilbage til Fjeldtoppen, 
den hidtil var navnløs, har døbt ,Sichatschin- 
skaja Sopka*, men som til min Fortrydelse 
heller ikke var den højeste. Jeg skal imidlertid 
ikke trætte med videre Bjergbestigning, men kun 
som jeg, da 
bemærke, at den følgende, som jeg derpaa besteg, 
endelig dominerede de øvrige, og at jeg 1 Fr- 
indringen om mit kjære Fædreland har kaldt 
