af en 
, Dronningen bevæger sig; en dværglignende Ar- 
var bestandig omgivet Arbejdervagt. 
bejder griber det ene Forben og forsøger at 
kontrollere dens Gang. Dette og Klapringen 
med Kindbakkerne er den sædvanlige Maade at 
styre Dronningens Gang paa. Hun viste kun 
En Hob Æg, 20—30, som 
klæbede sammen, blev lagt 1 en uregelmæssig 
passiv Modstand.* 
Masse af ca. "/s Tommes Tykkelse. 
helder 
der blandt Myrerne ikke forekommer noget saa- 
dant som fen individuel Tilbøjelighed forskjellig 
fra den almindelige Stamme- eller Stats-Tilbøje- 
lighed. 
og Rundmaverne bliver udført af de dværgagtige 
Forfatteren til den Anskuelse, at 
Fodringen og Renholdelsen af Larverne 
og mindre Arbejdere. Hensigtsmæssigheden af 
den mærkelige Bygning og Sæderne hos Rund- 
maverne er ganske som hos Bierne, naar de 
tilbereder Honning i sin Kube.  Honningen bliver 
opbevaret i deres kugleformige Magasm af dy- 
risk Væv. 
lægger den hungrige Myre sin Mund til Rund- 
Naar Arbejderne imgen Føde finder, 
mavens, og fra denne bliver Føden optaget, som 
den kastes op fra Honningmaven. Den Honning, 
som samles af de furagerende Afdelinger, af- 
leveres til Skildtvagterne og Arbejderne i Redet. 
Ingen kommer hjem, uden at han maa aflægge 
sin Tribut til de paa Højen forsamlede Myrer. 
(Det er klart, at der samles anden Føde end 
den fra Galæblerne, da disse intet udsveder, 
efterat Galhvepsen har forladt dem paa en be- 
stemt Tid). 
I de kunstige Reder bliver de afdøde Rund- 
mayver bragte til Kirkegaarden; men af Honnin- 
gen i dem gjøres der ingen Anvendelse.  Ska- 
delige Stoffer i Redet dækkes med Jord snarest 
muligt. Forfatteren overbeviste sig om, at 
Rundmayerne ikke udgjør nogen egen Kaste. 
Arbejdere, de store og undertiden de smaa, for- 
vandles til Tykmaver ved den successive Udvi- 
delse af Kroen og Baglivet. Kroen alene inde- 
holder Honningen; de andre Indvolde har erholdt 
sit Leje bagtil og nedad ved Trykket af den 
sig udvidende Kro. Som unge viser ingen af 
disse Insekter nogen usædvanlig Udvidelse af 
legemet; men den begynder hos mange Indivi- 
der i en vis Modenhedsperiode: 
Prof. C. W. Blomstrand: Kemien, atomernas 
vetenskap. 
(Foredrag holdt ved det 12te skandinaviske 
forskermøde 1 Juli 1880). 
Natur- 
Dette interessante Foredrag, som nu fore- 
ligger trykt i de ifjor udkomne ,förhandlingar* 
ved nævnte Møde, og hvorpaa Opmærksomheden 
herved henledes, er uagtet sin Korthed en hel 
Kemiens Historie, idet det grejt og klart viser 
os, hvorledes alle de betydeligere Skridt, denne 
Videnskab har gjort fremad, er knyttede til Ud- 
viklingen af Atomtheorien. 
Det er en Selvfølge, at 1 et Foredrag, hvortil 
Tiden var saa knapt tilmaalt som ber, kan kun 
de store Mærkepunkter tages med; men disse er 
ogsaa komne med. Vi faar vide, at Atombegre- 
bets Opstillen i den græske Oldtid ikke kunde 
faa nogen Indflydelse paa den daværende, rent 
spekulative Videnskab, og at det heller ikke 
kunde komme til sin Ret gjennem mange Aar- 
hundreder, fordi den med Atombegrebet uadskille- 
lige Anskuelse om *Materiens Uforanderlighed 
som tilsyneladende stridende mod al Erfaring ikke - 
kunde vinde Indgang hos Menneskene. Først 
efter Lavoisiers banebrydende Forsøg blev det 
muligt atter at fremdrage Atomerne fra Glem- 
selen, og fra det Tidspunkt af har Kemien, 
støttet til Atomtheorien, vundet den ene glim- 
rende Seier efter den anden. Foredraget dvæler 
navnlig ved Berzelius's Fuldkommengjørelse af 
Theorien, ved Adskillelsen mellem Atom og Mole- 
kul og ved Indførelsen af Begrebet Atomværdi 
som særlig betydningsfulde Momenter i Udvik- 
lingen. 
Blomstrand polemiserer flere Steder mod 
dem, der ikke vil tilkjende Atomerne reel Eksi- 
stens, hvilken han, og vel Flerheden af Kemi- 
kere med ham, anser for ligesaa sikker som Bo- 
tanikeren og Zoologen den organiske Celle, om 
det end er med andre Midler end Mikroskopet, 
man maa søge at komme Atomerne paa Livet. 
Idet B. ved et Par Eksempler viser, hvor- 
ledes man forklarer isomere Legemers Forskjel- 
lighed ved at antage Atomerne knyttede paa 
forskjellig Vis til hverandre, knytter han dertil 
følgende Bemærkning: ,0Og dog tager man endnu 
1 Betænkning at anse Atomernes Tilværelse* som 
fra Kemikerens Standpunkt tilstrækkelig bevist, 
dog tager man endnu i Betænkning at tale om 
en Åtomernes Ordning i Rummet*. Det er vel 
navnlig det sidste, som endnu for mange Ke- 
mikere stiller sig tvivlsomt, medens B. egner de 
Forsøg, der 1 den sidste Tid er gjorte paa at 
forklare de saakaldte fysikalske Isomerier, en 
særlig Opmærksomhed og navlig omtaler van't 
Hoff”s Arbeide ,la chimie dans l'éspace* som 
altfor mærkeligt til at kunne forbigaa det. Un- 
der Foredraget illustreredes van't Hoff”s Hypo- 
