590000 aarlig dræbtes i denne Region, en 
Note betydeligt 
svækker ved at lade skinne igjennem, at han 
Opgave som han 1 en anden 
nærer ”Tvivl om dens Paalidelighed, idet han 
siger, at efter Elliott's Angivelse er hans (N.'s) 
Opgave om 50000 til 100000 aarligt fra Ko- 
mander Øerne sandsynligvis noget over- 
dreven (,, probably somewhat exaggerated*, Am. 
Udg.). Gjennemsnittet af hans Opgave er 75000, 
det virkelige er 30000, og det kaldes ,sand- 
synligvis noget overdrevet*. Det synes ufor- 
svarligt at ville opretholde en saadan Tvwivl 
Ansigt til Ansigt med de officielle Opgaver, 
naar man ikke har andet at holde sig til end 
en misforstaaet mundtlig Meddelelse (oral 
communications). Thi de herværende Europæere 
forsikrer mig, at de aldrig gav Nordenskiöld de 
falske Opgaver, der maa bero paa en Misfor- 
staaelse eller en Miserindring af ham. Det er 
sikkert, de forløbne Aar 
havde været taget gjennemsnitlig 75000 Sæl 
vilde (the 
allerede forlængst være bleven ødelagte. 
ogsaa at om der i 
aarlig, Hækkegrundene rookeries) 
Des- 
vilde ikke Kompagniets Magasiner her 
saadant Antal, og 
uden 
rumme et endelig lader 
Opgaverne sig kontrollere med "Toldvæsenets 
Tal i San Francisco og Auktionskatalogerne 
i London. Nordenskiölds OQpgave var ikke 
blot ,noget overdreven"; men den var ikke 
mindre end 119 Gang — 150 pOt. — 
for stor. Denne Berigtigelse har zoologisk 
Interesse, «fordi den viser, at Pelssælen for Ti- 
den er betydeligt mindre talrig paa den asia- 
tiske end paa den amerikanske Side, medens 
den efter Nordenskiölds Opgave maatte antages 
at være omtrent lige talrig. 
Man skulde ikke af .Vega-Færden* faa 
Indtrykket af, at Blaaræven (Vulpes lagopus 
Her er 
nemlig en anden stor Misforstaaelse af Prof. 
Nordenskiöld. Han 
at vi ikke saa en 
var.) er Øens næst vigtigste Pelsdyr. 
siger: Nu er de saa sjeldne, 
eneste under vort Ophold. 
efter 
De som endnu er ilive bærer desuden, 
hvad de paa Øen boende Europæere fortalte 
mig, ikke den tidligere almindelige, kostbare, 
mørkt blaa Pels, men den hvide, som er af lidet 
Værd. Jeg har allerede paa et andet Sted *) 
fremlagt de officielle Tal, som viser, hvor bort 
*) Proc. U. S. Nat. Mus. 1883 p. 8. 
.naaedes 
i Natten denne Angivelse er, og bemærker kun, 
at da disse Dyr næsten aldrig skydes, men kun 
fanges i Fælder, saa vil Antallet af de fangne. 
med temmelig Nøjagtighed angive Forholdet 
Af hin Liste 
vil jeg her kun anføre, at det største Antal i 
de forløbne Aar siden 1871 udgjør 1447 blaa 
og 20 hvide, nemlig i 1881—82, og at Vinte- 
ren før Nordenskiöld besøgte Øen fangedes 789 
blaa og imgen hvide. Endelig tilføjes, at under 
den sidst forløbne Vinter var af omtr. 890 kun 
de 13 hvide. Alt i alt fangedes i de forløbne 
12 Aar, fordelte paa 8 Fangstterminer, 6716 
blaa og 158 hvide Ræve, altsaa omtrent 21/; 
mellem de to Farvevarieteter. 
Procert hvide. Interessant er det at sammen- 
ligne hermed, at en Fangstjæger, som med sit 
Fartøj opholdt sig paa Beringsøen 2 Aar, 10 
Aar efter Øens Opdagelse, medbragte 6844 
blaa og 200 hvide Skind, altsaa knapt 3 Pro- 
cent hvide. Hvorledes det hænger sammen med 
Steller's Angivelse, at de blaa 10 Aar tidligere 
kun udgjorde ,over en Tredjedel* af de paa 
Øen forekommende Ræve, er vanskeligt at sige. 
Faktum er imidlertid, at de hvide for Tiden 
fmdes i et aldeles og 
det er disses Faatallighed baade ,absolut* og 
forsvindende Antal, at 
som har sin Grund i Menneskenes 
Det er ikke den kostbare Race, 
der er udryddet paa Grund af den ivrige For- 
prelativt*, 
Indgriben. 
følgelse som Følge af *den større Efterspørgsel*, 
saaledes som Nordenskiöld mener. — Sagen er 
simpelthen den, at det forrige russiske Kom- 
pagni og Indbyggerne selv har været ivrige for 
at udrydde den hvide Race, der ved at blande 
sig med de mørktfarvede i væsentlig Grad 
bidrog til at forringe Kvaliteten af Beringsøens 
Det forønskede Resultat op- 
at det tillodes at dræbe 
hvide til alle Aarstider, medens de blaa kun 
Blaaræveskind. 
derved, de 
maa fanges en kort Tid før Aarets Slutning. 
Før vi gaar videre, vil jeg i Korthed fæste 
mig ved et Punkt, hvor Nordenskiöld delvis er 
korrekt. Det er, hvor han taler om Hav-otteren 
(Hnhydra lutris (Lin.) Han Qgsaa 
dette Dyr, hvis Pels er af uovertruffet Skjøn- 
siger: 
hed, er allerede for længe siden fordrevet, ikke 
alene fra Beringsøen, ON ogsaa fra de fleste 
af de Jagtsrunde, hvor det almindeligvis dræb- 
tes i tusindvis, og hvis ikke en virksom Lov 
snart sættes 1 Kraft for at holde Jagten i 
