han dog åldrig hverken faa se eller høre Fluen 
selv, der anbragte Æggene paa ham. Naar en 
saadan Larve begynder at udvikle sig et eller 
andet Sted i Huden et Menneske. føles 
først en svag Smerte, der viser sig paa 
hos 
og 
Stedet en let Opsvulmning gjennemboret af et 
lidet Hul, hvorigjennem der siver ud lidt Væd- 
Paa dette Stadium er det let skille 
sig ved Snyltelarven, idet en Indgnidning med 
lidt Ammoniak er tilstræk- 
Hvis imid- 
ske. at 
Merkurialsalve eller 
kelig til at dræbe den unge Larve. 
lertid dette forsømmes, tiltager Larven hurtig i 
Vækst, trænger dybere ned i det subeutane Væv 
og frembringer en stadig større og større, mere 
og mere smertefuld Svulst. Smerten, der frem- 
bringes af Larvens Sugen, skal især ytre sig 
Morgen og Aften og beskrives som lignende 
flere samtidige Naalestik, der rykvis føres dybt 
ind i Huden. Man nødes da til at aabne Svul- 
sten og udpresse eller uddrage Larven, hvilket 
er en meget smertefuld Operation og Saarene 
derefter vanskelige at læge i det hede Klima. 
Hos os i Europa er det meget tvivlsomt, 
om man nogensinde har fundet virkelige Bræm- 
selarver under Huden paa Mennesker. Vistnok 
finder man 1 Literaturen ikke saa faa Tilfælde 
omhandlede, da angivelige Bræmselarver — som- 
oftest henførte til den samme dubiøse, imaginære 
, Oestrus hominis* eller , Menneskebræms*. hvor- 
til man fra først af henførte ogsaa de i Ame- 
har 
tagne af forskjellige Dele af Kroppen paa Men- 
været ud- 
rika forekommende Tilfælde 
nesker ogsaa 1 flere af Europas Lande; men 
dels er Skildringerne af de omhandlede Tilfælde 
saa ufuldstændige og utilfredsstillende, at der 
intet sikkert kan sluttes med Hensyn til Arten, 
dels fremgaar det med temmelig Sikkerhed, at 
der er begaaet Fejl ved Bestemmelsen af Lar- 
verne. I de Tilfælde, da disse er blevne under- 
kastede en nøjere Prøvelse eller bragte til fuld 
Udvikling, har de altid vist sig at tilhøre for- 
skjellige andre Flueslægter: Musca, Anthomyia, 
Lucilia, Sarcophaga m. fl, derimod ingen at 
vore europæiske Bræmsearter. Disse sidste fører 
allesammen en saa bestemt Levemaade, at man 
aldrig har fundet nogen af dem paa andre Dyr 
end deres sædvanlige ,Vært*, og der er saa- 
ledes liden Rimelighed for, istedetfor 
samme skulde forvilde sig paa Mennesket. I 
at de 
hvert Fald maatte slige Tilfælde være yderst 
| friske, levende Dyr 
exceptionelle, og der er i Virkeligheden heller 
ikke blandt alle de anførte Eksempler i denne 
end et Par Stykker, 
nogen Grad af Sandsynlighed lader sig henføre 
Retning mere der med 
til virkelige Bræmselarver, — og selv 1 disse 
enkelte Tilfælde turde det maaske være ligesaa 
rimeligt at antage, at vedkommende Larver har 
tilhørt en 
slægter, hvis Larver nemlig for en stor Del har 
eller anden af de ovennævnte Flue- 
en skuffende Lighed med Bræmselarver, saa at 
de uden Udklækning lettelig kan forveksles. 
Der er den væsentlige Forskjel mellem de 
virkelige Bræmsers og de nævnte Fluearters 
Natur og Udviklingsproces, at medens hine lige- 
anviste at undergaa sin Udvikling i 
frem er 
kun saadanne 
— opsøges 
derfor ogsaa af Bræmsehunnen ved Æglægningen 
— saa er det derimod disses egentlige Bestem- 
melse at paaskynde Opløsningen af døde, tor- 
hvilke disse Fluer altid 
raadnende Dyr, om 
samler sig, ledede af Lugten, for deri at an- 
bringe sime Æg eller Larver.  Gaar de istedet 
derfor paa levende Dyr eller Mennesker og an- 
bringer sin Yngel paa disse, da er det visselig 
ogsaa 1 saadanne Tilfælde altid ond Lugt, der 
forleder dem dertil: vanskjøttede Saar paa Krop- 
pen, stinkende Udflod 
idetheletaget Urenslighed og Skiddenfærdighed 
af Ører, Næse etc og 
med den deraf følgende Stank lokker Fluerne til. 
Hænder nu slige Tilfælde ogsaa 1 vort koldere 
Klima ikke saa sjelden, saa er det jo let be- 
gribeligt, at det maa ske saa meget hyppigere 
i de tropiske Eene, hvor i Virkeligheden ogsaa 
de mindste Saar baade hos Dyr og Mennesker 
maa passes nøje for ikke straks at blive besatte 
med Fluelarver. I de samme Trakter af Syd- 
og Mellem-Amerika f. Ex., hvor de førnævnte 
Bræmser grasserer og plager baade Dyr og 
Mennesker med sine Angreb, holder ogsaa et 
Par Fluearter af Slægten Lucilia (eller Calli- 
phora) tilhuse, nemlig L. hominivorax og an- 
thropophaga, der har gjort sig i høj Grad be- 
De 
hvorfra 
rygtede ved sine Angreb paa Mennesket. 
afsætter sine Æg i Næseaabningerne, 
Larverne begiver. sig ind i Næsen, gjennemborer 
Slimhinderne og frembringer Næseblødning og 
Udflod af stinkende Materie, heftige Smerter, 
ja ikke sjelden Døden. 
C 
teret fra Frankrige, 39 Aar gammel, af meget 
Fra Guyana beskriver 
oquerel et saadant Tilfælde, hvor en depor- 
