ber, der betyder at skille og at forene), ,den 
hellige Kunst*, ,den hermetiske Kunst* (efter 
dens Fader, en vis Hermes, om hvem mere ne- 
denfor); hos enkelte findes ogsaa det ligefrem- 
me ,,Guldmagerkunst*, medens dette senere blev 
til et Skjældsord. 
Som nævnt kan man med Sikkerhed for- 
følge Alehemien tilbage til. det de Aarh. Dens 
Tilhængere, der gjerne vilde omgive den med 
en høj Alders Nimbus, giver den dog, men 
uden nogen historisk Grund, en langt ældre Op- 
rindelse. Ja, der paastaaes endog af enkelte 
alehemistiske Skribenter, at Moses maa have væ- 
ret Alchemist, siden han kunde forvandle Isra- 
eliternes Guldkalv til en drikkelig Væske. 
De fleste er enige om at henlægge Al- 
chemiens Vugge til Æøypten, hvor den vides 
at have været drevet ved Højskolen i Alexan- 
dria. Som dens Skaber nævnes Hermes Trisme- 
gistos, uden at det dog er muligt at paavise 
Den 
samme Hermes maa forøvrigt have været en 
nogen bestemt Personlighed af dette Navn. 
mærkelig Mand, for hvem alle Nutidens Viden- 
skabsmænd bør tage sin Hat af; thi han skal 
efter en gammel Forfatter have skrevet 36 525 
Bind om alle Videnskaber*). 
Fra Æøypten udbredte Alchemien sig tid- 
ligt til Grækenland. 
den kom til Vesteuropa; det var gjennem Åra- 
Det var dog ikke herfra, 
berne, som, efter at de var blevne bekjendte 
med den i Æøypten, snart blev dens ivrigste 
Dyrkere. Sim højeste Udvikling naaede den i 
Tyskland, Frankrige og England, og det var 
. ogsaa her, den udartede allermest. 
Efter disse indledende Bemærkninger vil vi 
nu gaa over til nærmere at betragte Alchemi- 
sternes Ånskuelser og deres Virken. 
Forvandling af uædle Metaller til ædle er 
efter dem kun mulig ved Hjælp af et eneste 
Middel, den hemmelighedsfulde Substants, hvis 
almindeligste, ikke ældste Navn er de 
Denne kaldes 
ogsaa, hvis den kan frembringe Guld, den store 
Elixir, det store Magisterium eller den røde 
Tinktur, det sidste, fordi den farver Metallerne 
Er Stenen ikke i sin højeste 
Grad af Fuldkommenhed, kan den blot gjøre 
om end 
Vises Sten, lapis philosophorum. 
røde som Guld. 
*) Det fortjener at anmærkes, at Udtrykket herme- 
tisk Tillukning er afledet af dette Navn Hermes. 
82 
Sølv og kaldes da det lille Magisterium eller 
den hvide Tinktur. 
nævnes dog kun sjelden; overalt, hvor der tales 
Den sølvfrembringende Sten 
om de Vises Sten, menes altid den ægte, den 
fuldkomne, naar ikke det modsatte udtrykkelig 
siges. 
Beretningerne om Stenens Udseende er af- 
vigende; enkelte af de betydeligste Alchemister 
er dog enige i at beskrive den som en ildfast 
Substants, der er rød som Rubin og gjennem- 
sigtig som Krystal, bøjelig som Vox og dog 
sprød som Glas; dens Pulver skulde se ud som 
Ved Hjælp af dette Stof skulde man 
altsaa kunne overføre uædle Metaller til Guld, 
Safran. 
og det saaledes, at en ringe Mængde af Stenen 
De 
Mængdeforhold, som angives, synes paa en mis- 
kunde forvandle store Mængder Metal 
tænkelig Maade at afhænge af vedkommende 
Forfatters Tro paa Stenen eller hans Dristighed 
til at tage Munden fuld; medens nogle angiver, 
at man med en Vægtsdel af de Vises Sten kan 
frembringe nogle faa Vægtsdele Guld, er der 
andre, som mener, at man kan faa Tusener eller 
Millioner Gange saa meget, ja en enkelt paa- 
staar, at den rigtige, ægte Sten kan omgjøre 
nogle Tusen Billioner Gange sin egen Vægt af 
uædelt Metal til Guld. Der findes heller ikke 
saa faa Beretninger om, at man kan erholde en 
større Vægt Guld, end den anvendte Mængde 
af Stenen og det Metal, man gik ud fra, udgjor- 
de, og mærkelig nok er enkelte af. disse Beretnin- 
ger omgivne med et vist Troværdighedens Skjær, 
idet de Forvandlinger, som omhandles i dem, 
blev udførte i navngivne, tildels endog bekjendte 
Personers Overvær, og det anvendte Metal samt 
det erholdte Guld blev nøjagtig vejet. At Gul- 
det skulde veje mere end det anvendte Metal 
og de Vises Sten tilsammen, er imidlertid abso- 
lut umuligt; thi det vilde være det samme, som 
at det skulde staa i Menneskers Magt at skabe 
Materie. 
Kneb med i Spillet, som har undgaaet Vidnerne. 
Der har nok været et eller andet 
Desuden maa man huske paa, at disse rimelig- 
vis paa Forhaand har været overbeviste om, at 
de Vises Sten virkelig var i Besiddelse af den 
Magt, der tillagdes den, og at de derfor neppe 
har gjort sit muligste for at sikre sig mod, at 
der øvedes Fusk. 
Fremgangsmaaden ved Guldlavningen skil- 
dres saaledes: Det uædle Metal — oftest an- 
