kas, som i Kap 14, Vers 34 siger: Saltet er godt. 
Andre, som mente, at materia prima, siden den 
var saa vanskelig at faa fat paa, maatte høre 
til de flygtigste Ting, troede i Luften at finde, 
hvad de søgte. De forsøgte af Luften at ud- 
skille Noget, som de kaldte spiritus mundi, og 
som skulde indeholde det kostelige Stof, og til 
den Ende arbejdede de med alt, 
tænkes at have noget med Luften af bestille: 
Dug, især Maidug, Regn- og Snevand, ja endog 
Padder, Slanger og Firben maatte holde for, 
fordi disse Dyr, som kan holde ud længe uden 
Næring, formentlig maatte nære sig af Luften 
og optage dens flygtige Princip. Atter 
holdt Jord for at være det Legeme, der inde- 
holdt materia prima; men det maatte være terra 
som kunde 
andre 
virginea, jomfruelig Jord, og derfor tog de sit 
Materiale fra saa store Dybder som muligt for 
at være sikre paa, at det virkelig var uberørt 
Jord. 
Men hverken Jord eller Luft eller Vand 
gav den forønskede Materie, og saa stod kun 
vegetabilske og dyriske Stoffe igjen. Alt op- 
- tænkeligt af organisk Oprindelse, selv det mod- 
bydeligste, gjennemrodedes og undersøgtes, og 
her viser vel Søgningen efter de Vises Sten sig 
i sin krasseste og afsindigste Form. 
De Planter, der særlig var Gjenstand for 
Undersøgelse, var saadanne, som har en gul 
Saft, eller som var fremdrevne ved en abnormt 
forøget Livskraft; der blev endog af enkelte 
anlagt formelige Plantager til Dyrkning af ,.guld- 
frembringende* Vækster. Det fortjener i denne 
Forbindelse at bemærkes, at endnu saa sent som 
i 1778 blev der for Pariserakademiet holdt et 
Foredrag om, at Vinstokken skulde frembringe 
Guld. Foredragsholderen fik dog snart erkjende, 
at det ikke forholdt sig saa; 
han været Gjenstand for et Selvbedrag. 
Mange var af den Mening, at materia prima 
burde søges i Produkter af det menneskelige 
Legeme, da en saa ædel Substants alene kunde 
frembringes af dettes forædlende:Kraft, som for- 
vandler uædle Næringsmidler til Dele af den 
ædle Organisme. Tilhængerne af denne Mening 
arbejdede med Haar, Spyt, Blod og fortrinsvis 
med Ekskrementer, da jo Livskraften og Livs- 
varmen indvirker længst paa disse, ja der ga- 
ves endog de Ålchemister, som overvandt sig til 
formodentlig har 
at ,forædle* disse endnu en Gang. 
99 
Imidlertid, selv af det galeste kan der 
komme noget godt; En 
Alchemist i Hamburg ved Navn Brandt opda- 
gede under sine Arbejder med Urin i Aaret 
1669 Fosforet. 
Det er ikke vanskeligt at forstaa, at der 
til saadanne mere eller mindre afsindige Bestræ- 
belser som de omhandlede maatte knytte sig en 
hel Del mystiske Forestillinger, som navnlig gav 
sig Udtryk i alskens Sammenligninger mellem de 
alchemistiske Processer og Menneskets legemlige 
saaledes ogsaa her. 
og sjælelige Funktioner, i Forskrifter om, hvilke 
og hvormange Bønner der skulde fremsiges under 
Det vilde dog føre for 
Vi skal 
blot anføre, at endog mere fremskredne Aander 
Operationerne o. s. v. 
vidt at gaa nærmere ind herpaa. 
droges med af Hvirvelen, medens der kun hør- 
tes ganske faa opponerende Røster. Selv Luther 
var Alchemien huld og roser den i et af sine 
Skrifter ,formedelst de herlige og skjønne Lig- 
nelser, som den har med de dødes Opstandelse 
paa den yderste Dag.* 
Vi har her 1 al Korthed søgt at gjengive 
Hovedtrækkene af den alehemistiske Literatur, 
forsaavidt den handler om, hvorledes man skulde 
komme i Besiddelse af de Vises Sten. 
punktet for de alchemistiske Bestræbelser var, 
Udgangs- 
som vi allerede før har gjort opmærksom paa, 
en i og for sig fornuftig Tanke, den om Metal- 
forvandlingens Mulighed; men Tiden var ikke 
moden for en videnskabelig Behandling af Spørgs- 
maalet; det blev meget mere ved Hemmeligheds- 
kræmmeri, Overtro og Uvidenhed forplumret slig, 
at det tilslut ledede til den rene Galskab. At 
det gik saa vidt, som det gjorde, bliver lettere 
forstaaeligt, naar man erindrer, at en af Menne- 
skenes sletteste Lidenskaber, Havesygen, var med 
i Spillet. 
Det staar nu tilbage at se, hvadslags Folk 
det var, som særlig beskjæftigede sig med AL, 
chemi, og under hvilke Vilkaar de arbejdede. 
hos hvilke 
navnlig Lægerne lagde sig efter Alehemien, gjæl- 
Naar vi undtager Araberne, 
der det i den første Tid som en næsten undta- 
gelsesfri Regel, at Alchemisterne var Gejstlige. 
Dette er ogsaa ganske naturligt; Gejstligheden 
var jo i den første Tid af Middelalderen den 
eneste Stand, som havde boglig Lærdom og sys- 
lede med Videnskaberne. Desuden havde de 
saa let for i Klostrene at anstille sine Eksperi- 
