100 
menter 1 al Ubemærkethed, hvilket var en stor 
Fordel i denne Tid, da Alchemien endnu var 
Det er 
ellers ikke rimeligt at antage, at det alene var 
en halvvejs hemmelig Videnskab. vel 
Interessen for Videnskaben, som drev de gode 
* Præstemænd, selv om vi i Alehemisternes Rækker 
finder Mænd, der har faaet stort Ry for Hellig- 
hed, som Thomas af Aquino, der endog efter 
sin Død blev kanoniseret; vi ved jo, at den 
katholske Kirkes Mænd til alle Tider har været 
om sig efter verdslig Magt og Rigdom. 
Efterhaanden begyndte dog ogsaa andre end 
Gejstlige at beskjæftige sig med Alchemi, og 
allerede i det l4de Aarh. havde Guldmageriet 
grebet saa om-sig blandt alle Klasser, og der 
at Fyr- 
sterne, baade gejstlige og verdslige, saa sig nødte 
til at udstede Forbud mod alchemistiske Arbej- 
Det første Forbud kom i Aaret 1317 fra 
Pave Johan den 22de, som i en Bulle aldeles 
fordømte Alchemien. 
Men dette og lignende Forbud hjalp ikke 
stort; 
blev forøvet saa mange Bedragerier, 
der. 
der gaves altid enkelte Potentater, som 
opmuntrede og 
Guldmageriet blev snart drevet aldeles aaben- 
og beskyttede Alchemisterne, 
lyst. Henrik den 6te af England drev det endog 
i det store og lod præge en hel Del falske 
Penge af alchemistisk Guld, som han hovedsa- 
gelig forsøgte at faa anbragt i Nabolandene for 
ikke at bedrage sine egne Undersaatter. I Frank- 
rige forsøgte man at betale med samme Mynt, 
og Resultatet blev, at begge Lande blev over- 
svømmede af falske Penge, som fremkaldte me- 
gen Forvirring og Ugreje. 
En vigtig Rolle spillede i det 16de og 17de 
Aarh. de rejsende Alochemister. 
en stor Del Folk, 
om muligt at komme i Besiddelse af den store 
Dette var for 
som drog omkring dels for 
Hemmelighed, dels for at kunne anstille sine 
Forsøg paa ukyndige Folks Bekostning, hvilke 
de narrede ved at udgive sig for Adepter og 
ved at foretage chemiske Eksperimenter, idet de 
selvfølgelig ikke undlod at love Guld og grønne 
Skove. 
Der berettes dog ogsaa om Adepter, som 
aldrig blev overførte noget Bedrageri, men rej- 
ste om for ved Metalforvandlinger at hverve 
Tilhængere for Alehemien. 
Kom de rejsende Alchemister til et Land, 
hvor Fyrsten var Alchemien huld, henvendte de 
sig altid til denne og blev da gjerne 1 Begyn- 
delsen overøste med Naadesbevisninger og Be- 
lønninger; 
bedrøvelig. 
men Enden blev som oftest yderst 
Enten blev de nemlig overbeviste 
om Bedrageri, og da var Døden den visse Løn, 
eller, naar de antoges virkelig at være i Besid- 
delse af Hemmeligheden, blev de holdte under 
streng Bevogtning og underkastede de værste 
for at de skulde bekjende Alt. Den 
ene Historie er saa lig den anden, at det vil 
være nok at anføre nogle faa. 
I Aaret 1695 vakte en Mand, der kaldte 
sig Don Dominico Manuel Caétano, men egent- 
lig var en Bondesøn fra Neapel, stor Opsigt i 
Madrid, som Indehaver af de Vises Sten. + Den 
bayerske Gesandt gav en Indberetning om ham 
til sin Herre, Kurfyrst Maximilian Emanuel, og 
denne kaldte Alchemisten til sig.  Caétano fulgte 
Opfordringen og fik det i Begyndelsen som en 
Han blev gjort til Felt- 
marschal, Chef for et Infanteriregiment, Titu- 
lærkommandant af Miinchen m. v. samt forsy- 
net med mange Penge til Udførelse af sine År- 
bejder. 
Pinsler, 
Ko 1i en grøn Eng. 
Men -da Kurfyrsten efter nogen Tids 
Forløb fik Øjnene op for, at han ikke fik noget 
igjen for sine Penge, lod han anstille Undersø- 
gelser, som ledede til, at Caétano som Bedrager 
blev kastet i Fængsel. Her var han nogle Aar, 
men kom i 1704 igjen paa fri Fod og begav 
sig til Wien, hvor han under Navnet Greve Rug- 
giero optraadte som Adept og blev tagen i Tje- 
neste af Keiser Leopold den Åste. Denne døde 
imidlertid snart, og Caétano træadte da i Tje- 
neste hos Kurfyrst Johan Wilhelm af Pfalz, hvem 
han lovede inden 6 Uger at skaffe 72 Millioner 
Thaler i Guld. Men da-han havde faaet For- 
skud til sine Arbejder, stak han af og begav 
sig til Berlin, hvor han blev godt modtagen af 
Kong Fredrik den lste. 
som en Fyrste, gjorde ham til General for Ar- 
Men han 
kom snart under Vejr med, at Adepten havde 
stor Lyst til at fjerne sig, og da han. saa fik 
Ffterretninger om ham fra Kurfyrsten af Pfalz, 
satte han ham paa Fæstningen Kiistrin. Her- 
fra lykkedes det Caétano at undkomme, men han 
blev atter fakket, og da han med sin bedste 
Vilje ikke kunde gjøre Guld, blev han henret- 
tet paa den for saadanne Bedragere sædvanlige 
Maade, idet han blev forgyldt med uægte Blad- 
Denne ærede ham 
tilleriet og gav ham store Forskud. 
03 a Kerr 
