109 
Disse har rundt hele Jorden medført pludselige 
Variationer 1 Barometerstanden, Variationer som 
i Sundastrædet gik op til:5 cm. I Batavia er 
registreret 4 pludselige Sprang i Barometer- 
standen, ikke ved selvregistrerende Barometer, 
da saadant ikke fandtes, men ved Gasværkets 
selvregistrerende Indikator. Af Iagttagelser i 
Europa og Amerika har man kunnet udlede 
disse kolossale Luftbølgers Forplantningshastig- 
hed, hvilken stemmer temmelig nær overens med 
Lydens Hastighed; heraf udledes, at Luftbølgens 
Forplantning fra Krakatau til Batavia har med- 
taget 7 Minuter, hvilke maa trækkes fra Indi- 
katorens Angivelser for at give Tidspunkterne 
for de 4 stærkeste Eksplosioner (bortseet fra 
den desværre ukjendte Korrektion ved Indika- 
toren selv). Hr. Verbeek har paa denne Maade 
fandet Aus 2045 FRI DASDNG END OL OAS? 
og 10% 55” om Morgenen, Batavia Tid. 
Eksplosionen Kl. 10% 5” var den voldsom- 
ste. Den Luftbølge, som i dette Øjeblik ud- 
sendtes fra Krakatau har, idet den udbredte 
sig til alle Kanter, gjennemløbet Jordens hele 
Omkreds 3!'/» Gange. Bølgelængden har ud- 
gjort mere end 1009 Kilom., det vil sige 50000 
Gange saa meget som de dybeste Toners Bøl- 
gelængder. 
Ved det samme Tidspunkt, henved Kl. 10 
om Morgenen, synes Udbrudet at have været 
submarint. Før denne Tid udslyngedes mere 
eller mindre fugtig Aske, men efter Kl. 10 
derimod store Masser af Slamm, vulkansk Aske 
blandet med Søvand. Denne Forandring i Ud- 
brudets Karakter foranledigedes ved Nedstyrt- 
ningen af Bjergets nordlige Halvdel. Nordvest- 
lig for Krakatau viser Søkartene Verlaten-Fi- 
land, nordostlig Lang-Eiland, hvilke begge er 
voksede ved Ophobning af vulkanske Masser, og 
endelig i Nordost endnu en Ø, der kaldtes 
Polniseche Hut, hvilken imidlertid nu ikke læn- 
gere eksisterer. Meget større endda er Øde- 
læggelsen paa Øen Krakatau selv. Den nord- 
lige Del med Kratrene Perbuwatan og Danan 
og Halvdelen af Pik Rakata er sunket i Dybet. 
Tilbage staar kun den sydlige Halvdel af Pik 
Rakata, som er spaltet lige fra Toppen af og 
nu i sin bratte nordlige Væg paa mere end 
800 Meters Højde byder Geologerne et Vulkan- 
tversnit, der sandsynligvis intet Sidestykke har. 
Af de 38.'/> Kvadratkilom., som Øen Kra- 
katau forhen udgjorde, er nu 10'/, Kvadrat- 
kilom. tilbage, hvortil kommer 4 Kvadratkilom., 
der som en Bræm er ophobet paa Syd- og Syd- 
vestsiden. Lang-Eiland var før 2.9, nu 3.2 
Kvadratkilom., Verlaten-Filand tidligere 3.7, nu 
derimod 11.8 Kvadratkilom. Mellem disse Øer 
er Søen gjennemsnitlig 200 Meter dyb, enkelte 
Steder over 300 Meter, under Pik Kraka- 
tau's nydannede, stejle Væg mere end 400 Me- 
ter, medens Dybden Syd for Krakatau varierer 
mellem 80 og 120 Meter. Midt å denne For- 
dybning er blevet staaende en Klippeblok, som 
rager omtrent 5 Meter op over Havet. Umid- 
delbart ved Siden af denne Klippe, som højst 
maaler 10 Meter i Omkreds, er Dybden over 
200 Meter. 
Hvad Vulkanen udsendte i 1883 var næsten 
udelukkende Pimpsten i Smaastykker og Pulver 
af den forskjelligste Finhed. Kun nu og da 
trækker et mørktfarvet Stykke Begsten eller en 
glasagtig. Splint af Obsidian mellem den lyse 
Pimpsten Opmærksomheden hen paa sig. Af 
Lavastrømme er der imtet at finde. Den uden- 
tvivl ildflydende Stenmasse blev alsammen slyn- 
get ud af Krateret op i Luften, tildels i større 
eller mindre Brokker, men mest som Pulver. 
Den kemiske Sammensætning af de udka- 
stede Substantser er endnu ikke tilstrækkelig 
undersøgt. Af de hidtil bekjendtgjorte Analy- 
ser synes det at fremgaa, at Kiselsyregehalten 
ikke er konstant. Aske, som Hr. Verbeek 
havde samlet i Buitenzorg; gav 60 pCt., et 
Stykke Pimpsten fra den nydannede lille Ø 
Calmeyer og et Stykke Obsidian fra Krakatau 
68 pCt., en fin, gul Aske fra Østkysten af 
Krakatau 70 pOCt. Kiselsyre. Videre fandtes: 
14—20 pOt. Lerjord, 6 pCt. Jernoxydul, 4 
pCt. Kalk, 4—6 pCt. Natron og en Smule 
Magnesia. 
Ved mikroskopisk Undersøgelse af slemmet 
Aske, samlet i Buitenzorg fandtes en Sammen- 
sætning som den af Dr. Reusch i Naturen 1883, 
No. 12 meddelte. (Forts.) 
Mindre Meddelelser. 
Luftens Vanddampe. Der findes stedse Vand- 
dampe i Luften, men da de er farveløse som 
Luften selv, kan de ikke sees, saa længe de 
befinder sig i Dampform. At de imidlertid fin- 
des der, kan man paa forskjellig Maade overbe- 
vise sig om. En af Fysikens Love lærer nem- 
lig, at en Vædske stedse har Tilbøjelighed til 
at gaa over i Dampform, og at denne Bestræ- 
belse bliver større, jo højere Temperaturen er. 
Videre lærer man af Fysiken, at naar 2 TLuft- 
arter, som Luft og Vanddamp, kommer i 
Berørelse med hinanden, vil Smaadelene af den 
ene Luftart bestandig tiltrækkes stærkest af den 
andens, hvorfor de vil blande sig med hinanden. 
Vand er nu udbredt saa at sige over hele Jor- 
dens Overflade, og der er altsaa overalt god 
Tilgang paa Vanddamp, og da Atmosfæren al- 
drig er i Ro, vil Luft, som er blandet dermed, 
kunne føres overalt, selv til Ørkenstrækninger. 
Saaledes kan altsaa Luften faa sine Vanddampe, 
