116 
nøiagtig vertikal (se Fig. I c). Ved det første 
Blik kunde dette se meget selvfølgeligt ud. 
Strækker jeg min Arm lodret ud og forsøger at 
holde den saaledes længere Tid, vil jeg snart 
mærke; at det ikke lykkes. 
paa Grund af sin Vægt atter synke tilbage til 
Armen vil tilslut 
sin naturlige lodrette Stilling, idet de Muskler, 
som holdt den horizontal, lidt efter lidt trættes 
og ikke mere kan modstaa det Drag, Armens 
Vægt øver paa dem. Man kunde nu mene, at 
Rodspidsens Krumning var en lignende Følge af 
dens Vægt, at den ligesom en Lakstang, man 
holder i en Flamme, til den blir blød og bøie- 
lig, synker nedover. Dette var nu virkelig og- 
saa den Mening, man for ikke mange Aar siden 
havde om Sagen, men som let kan vises ikke at 
være den rigtige. Var nemlig Vægten Skyld 1 
Fænomenet, saa kunde naturligvis ingen Rod 
voxe ned i Kviksølv, som er omtrent 13 Gange 
saa tungt som dens egen Substans, men det er 
for lang Tid siden allerede vist, at dette er Til- 
fældet, ligesom man ogsaa har paavist, at Roden, 
idet den krummer sig, er istand til at hæve en 
Vægt meget tyngre end den selv. Denne For- 
klaring er derfor ubrugelig, og det staar fast, 
at den Krumning, Roden udfører, beror paa, at 
naar den lægges horizontalt, saa voxer den øvre 
og undre Side af Roden ikke længer ligestærkt, 
den øvre voxer stærkere end den undre og tvin- 
ger derved Roden til at udføre den beskrevne 
Krumning. Hvorfor de to Sider voxer ulige 
stærkt, naar de ligger horizontalt, ligestærkt 
naar de er vertikale, ja, derom har der været 
opstillet adskillige Hypotheser, som alle ikke 
duer noget, og det eneste, man derom kan sige, 
er, at Roden (ligesom andre Plantedele) er i 
Besiddelse af en Sans mere end vi, kan føle 
Tyngdekraftens Retning, ligesom vi føler, hvor 
Varmen kommer fra f. Ex., men nogen Forkla- 
ring er dette naturligvis ikke, det er kun et 
Udtryk for vor fuldstændige Mangel paa For- 
staaelse deraf, idet vi sammenligner det med en 
Nervevirksomhed, som vi heller ikke forstaar. 
Paa Fig. I a ser man paa den endnu ikke 
krummede Rod antydet en Inddeling, der ved 
Hjælp af Tusch og en fin Pensel kan anbringes 
paa Rødderne. I b er nu Roden afbildet, efterat 
Krumningen er udført, og det sees af Fig., at 
den stærkeste Krumning ligger der, hvor nu 
Stregene staar længst fra hinanden, hvor Roden 
er voxet mest i Længde, dette er ogsaa en rent 
mathematisk Nødvendighed og viser ogsaa ligesom 
det før apførte, at Krumningen er en aktiv 
Krumning og ikke beror bare paa Nedsynken 
Fig. 1. 
Ligesom Rød- 
derne forholder sig nu ogsaa Plantestænglen, kun 
som Følge af Spidsens Vægt. 
med den Forskjel at hos de sidste voxer Under- 
siden stærkest, naar de lægges horizontalt, og 
der kommer derfor hos dem en Krumning op- 
over istand, der ligesom Rodens Krumning kun 
afhænger af den Retning, hvori Tyngdekraf- 
ten, som jo maa tænkes rettet mod Jordens Cen- 
trum, træffer Planten. Disse Krumninger Plan- 
terne udfører for at komme tilbage i den lod- 
rette Stilling, opover for Stængelen, nedover for 
"Roden, naar de har været lagt horizontalt, de 
kaldes med et Ord geotropiske Krumninger, 
de, som udføres af Roden, idet den stiller sig 
lodret nedover, kaldes negativ geotropiske, de 
modsatte, som Stængelen gjør, positive. 
Siden 1806, da man først kom paa det rene 
med, at det var Tyngdekraften, som var Aarsag 
til disse Bevægelser, har der nu været fremsat 
de forskjelligste Forklaringer for at gjøre rede for, 
hvorledes Tyngdekraften var istand til at ind- 
virke paa Roden, uden at det, som tidligere an- 
ført, er lykkes at finde nogen tilfredsstillende 
Hypothese for dette Fænomen, som er et af de 
mærkeligste i Fysiologien og for Planten den 
aller vigtigste Fgenskab, uden hvilken enhver 
Plantes Existens vilde være umulig. Man tænke 
sig for at gjøre dette klart, at de paa en Ager 
udsaaede Korn engang frembragte Planter, som 
ikke var i Besiddelse af denne Sans for Tyng- 
dekraftens Retning, at de var aldeles berøvet 
| 
