geotropiske Egenskaber. Rødderne vilde da ikke 
trænge ind i Jorden, men voxe ud langs OQver- 
fladen af denne og ud i Luften, Stængelen vilde 
ikke rette sig op, men ligge hen over Jorden, 
og hele Ageren vilde, forudsat at Planterne dog 
kunde udvikle sig til sin almindelige Størrelse, 
hvad de naturligvis ikke vilde være istand til, 
forvandles til en uformelig Masse Rødder og 
Straa, hvoraf de øverste vilde dække de underste 
og forhindre dem fra at faa godt af den vig- 
Men 
en ikke geotropisk Ager vilde naturligvis ikke 
tigste Livsbetingelse for Planten: Lyset. 
kunne udvikle sig saalangt, at dette kom 1 Be- 
tragtning, idet Rødderne ikke trængte ind i Jor- 
den, vilde ogsaa en anden Livsbetingelse for 
Planten: 
fra «Jorden, være umulig, og selv Frøets første 
Udvikling vilde forhindres. 
at Geotropismen er den første nødvendige Be- 
tingelse for, at Planten skal kunne udvikle sig, 
Optagelsen af Vand og Mineralstoffe 
Man ser saaledes, 
senere kommer andre Egenskaber ved Røddernes 
og Stammens Forgrening i Betragtning, der er 
lige nødvendige for Udviklingen af en normal 
Plante, og som for en Del beror paa Forandring 
i disse Grenes geotropiske Egenskaber, men som 
vi her ikke skal opholde os ved. Vi skal her 
holde os til Rødderne og se, hvad vi ved om 
disses geotropiske Fgenskaber foruden det, som 
ovenfor er anført. 
I en tidligere Aargang af ,Naturen* (1881 
Pag. 107) har Forf. refereret et omfangsrigt 
Arbeide af Charles Darwin over , Planternes 
Bevægelsesevne*. I dette Arbeide 
den berømte Forsker ogsaa Røddernes Sans for 
Tyngdekraften og bragte en ny Theori, der har 
været det stadige Stridsemne i en hel Del Skrif- 
ter af de bekjendteste Botanikere. 
Se vi paa Fig. 1 b, der fremstiller en Rod, 
efterat den har udført sin Krumning og tillige 
angiver, hvilke Zoner af Rodspidsen det er, som 
er tiltaget i Længde under Krumningen, saa vil 
vi bemærke, at især de to yderste ved Streger 
 betegnede Afdelinger af Rodspidsen godt kunde 
være borte, uden at Krumningen i mindste Maade 
saa anderledes ud. Disse to yderste Zoner er 
ikke tiltaget i Længde og er kun ganske pas- 
sivt bøiet nedover ved de ovenforliggendes Til- 
væxt. Man skulde derfor tro, 
ligegodt vilde foregaa, om vi i vor Rod (a) havde 
skaaret den yderste Ende (ved x) af, idet vi 
at Krumningen 
behandlede . 
117 
lagde den horizontalt. Gjør vi dette Forsøg, vil 
vi imidlertid se noget andet.  Roden voxer vi- 
dere, saa at de enkelte Streger rykkes fra hver- 
andre ganske som før, men istedenfor at krumme 
sig voxer Roden videre i en ret Linie, 
den har saa at sige ingen Følelse for Tyngde- 
kraften mere. Dette og endel andre Tagttagelser 
foranledigede nu Darwin til at tilskrive Rod- 
spidsen, Stykket udenfor x, en Art Hjernefunk- 
tion; han siger, at den spiller omtrent samme 
Rolle som Hjernen hos de lavere Dyr, og mener, 
at den alene har Evnen til at ,føle Tyngde- 
kraften*, og at denne Følelse ved en Nervevirk- 
somhed ledes opover til de Zoner, som voxer i 
Længde og foraarsager, at den øvre og nedre Del 
af disse voxer ulige stærkt. Denne Theori fik nu 
kort Tid efter af Prof. Wiesner i Wien 
skarp Imødegaaelse; Wiesner mente at have fun- 
det, at de Rødder, hvor Spidsen er afskaaret, 
en 
voxer mindre godt end saadanne, som ikke er 
berøvet Spidsen, og at denne svagere Tilvæxt 
alene var nok til at forklare det af Darwin iagt- 
tagne Fænomen, som efter hans Forsøg heller ikke 
| altid indtræder, idet han fandt, at mange Rød- 
der, hvor Spidsen var afskaaret, dog krummede 
sig nedover. Qgsaa en anden bekjendt Bota- 
niker kom uafhængig af Wiesner til det samme 
Resultat, og det var kun faa Fysiologer, 
antog Darwins Mening; de allerfleste vilde ikke 
som 
tro paa en saadan ,Hjernevirksomhed*, især vel 
fordi den var noget nyt og ukjendt i Plantefy- 
siologien, og ligeoverfor saadant er Videnskabs- 
mændene, og tildels med rette, saare konserva- 
tive. Et Par Botanikere (Kirchner) forsøgte vel 
at støtte Darwins Mening, men deres Experi- 
menter bestod blot i Gjentagelse af Darwins 
Forsøg med at skjære bort den yderste Spids, 
af den Grund, 
at ogsaa de uden Spids 1 særdeles mange Til- 
De kunde derfor 
ligegodt tages til Indtægt af , Hjernefunktionens* 
og især den enes beviste intet, 
fælde krummede sig nedover. 
Modstandere som af dens Tilhængere. Sagen 
kunde altsaa ingenlunde betragtes som afgjort, 
men maatte underkastes nye Undersøgelser, som 
jeg besluttede mig til at foretage, idet det især 
kom mig an paa at finde nye Undersøgelsesme- 
thoder, men ogsaa paa at slaa fast, om Rødder, 
der var berøvet sin Spids, var istand til at 
thi ogsaa derom 
For det første 
krumme sig nedover eller ei, 
var jo Meningerne meget delte. 
