eneste saadanne siden den 28de August. Den 
satte 75 Meter højere op paa Land end den 
sædvanlige Flod og ledsagedes af en rullende 
Lyd, som syntes at komme fra Krakatau og 
som ligeledes var bemærket lidt længere Nord, 
i Sumur. 
Hr. Verbeek ser heri en Støtte for sin 
Antagelse, at Bølgen af 26 Aug. var foraarsa- 
get ved, at store Masser udkastede faste Be- 
standdele faldt ned. Hans Mening synes at gaa 
i Retning af, at Vanddampeksplosionerne, ved 
hvilke Luftrystelserne frembragtes, kun forsaa- 
vidt har havt Del i den store Havbølge, som 
det var af dem, at Stenmasserne slyngedes op i 
Luften, og at Indstyrtningen af Øens nordlige 
Del blev forberedt. 
En nærmere Omtale af dette og enkelte 
dermed sammenhængende Spørgsmaal bør vel 
helst opsættes, til den af Hr. Verbeek lovede 
udførlige Beretning foreligger. Denne skal ved 
Siden af talrige Karter og Tabeller ogsaa bringe 
en Afbildning af det 1 sin Art enestaaende 
naturlige Tversnit af Pik Krakatau. 
Delft, 22de April 1884. 
Dr. H. Behrens. 
Naturvidenskabens Phaser og dens Forhold 
til Philosophien. 
(Brudstykke af en i Aaret 1876 holdt Tale af Dr. 
F. Katter, meddelt efter ,Entomolog. Nachrichten* 
for April 1884). 
Udviklings- eller Transmutationslærens Ide 
har ikke alene udøvet sin Indflydelse paa Na- 
turvidenskaberne, hvorfra den har sit Udspring, 
den har allerede i udstrakt Maalestok ytret sin 
Virkning paa Philosophien og dermed paa alle 
andre Videnskaber, paa Videnskaben i sin Hel- 
hed. ,Philosophie og Naturforskning*, siger 
Moritz Carriére, den berømte Æsthetiker 
og Philosoph, ,rækker hinanden nu Haanden 
og begynder at arbejde 1 Fælleskab; dette er 
et stort og glædeligt Resultat af de videnska- 
belige Bestræbelser i Nutiden. Den materiali- 
stiske Dogmatisme, der fornægter det aandelige, 
det sædelige, ligesom ogsaa den spiritualistiske, 
der ikke forstaar Naturmekanismen og med sine 
Overleverelser og Mirakler sætter sig ud over 
den, de har vistnok rundt om hos Mængden 
endnu den store Masse for sig, men alligevel 
vokser dog Forstaaelsen af, at Erkjendelsen af 
al Virkelighed maa støtte sig i lige Grad paa 
den indre som paa den ydre Erfaring, indrøm- 
me saavel det Frie som det Nødvendige, det 
Selvbevidste som det Ubevidste sin Ret og søge 
Qverensstemmelsen i Fornuftlovene og Verdens- 
lovene. * 
Jeg vil ikke paastaa, at Udviklingslæren 
hidindtil kun har givet sande og rigtige Resul- 
tater, tvertimod maa jeg tilstaa, at ogsaa den 
ligesom enhver ny Lære er bleven forvrængt 
haade af Fiende og Ven; af de talrige Fiender, 
der har overført paa den sine egne falske For- 
udsætninger og Slutninger, for med desto større 
Held at kunné angribe den; af Vennerne, der 
i sit OQvermaal af Henrykkelse har ladet sig 
rive bort fra mægtige Tanker til uholdbare Føl- 
geslutninger. Jeg vil her ikke engang prøve 
Rigtigheden af denne Lære eller søge at for- 
svare samme, thi denne Theorie er endnu ung *) 
og Materialet for Forskningen forlidet, til at 
man deraf kan give en almindelig overbevisende 
Fremstilling; jeg vil derfor heller ikke gaa ind 
paa Læren selv, men kun paa dens Indflydelse 
paa de øvrige Videnskaber, eller rettere paa 
Videnskaben i Almindelighed, og vise, at denne 
har været en i saa høj Grad befordrende, som 
Videnskabens Historie par flere Aprdhnraskarer: 
ikke har opvist. 
Lad os, for bedre at kunne vurdere dette 
Fremskridt, kaste et kort Tilbageblik paa den 
menneskelige Aands Udvikling, saaledes som 
Philosophiens Historie viser os den. 
Hegel udtalte først Udviklingslærens store 
Tanke paa det aandelige Gebet. Efter hans. 
Opfatning er Philosophiens Historie ikke et blot 
Referat over de forskjellige philosophiske Syste- 
mer, men den er den menneskelige Aands Ud- 
viklingshistorie overhovedet; den meddeler os 
ikke blot enkeltstaaende Ideer, men den viser, 
hvorledes én Ide støtter sig paa en anden, 
udspringer af den og udvikler sig videre paa 
den. Denne Opfatning af Udviklingshistorien 
i Philosophien har siden Hegel alle nyere 
Philosopher antaget, saaledes at det, der paa 
Naturvidenskabernes. Gebet endnu er nyt, det 
er paa Philosophiens en længst anerkjendt Kjends- 
gjerning. 
Begyndelsen til al Philosophie finder vi i 
den digteriske Phantasie, der søger at forklare 
de ubekjendte Naturkræfter ved de anskuelige 
Billeder af virksomme Guddomme; deraf ud- 
springer da den ethiske Refleksion, der giver 
sig tilkjende 1 moralske Tankesprog og Digt- 
ninger. Men ogsaa de første virkelige philoso- 
phiske Systemer viser endnu den phantastiske 
Grund, der, om den ogsaa binder sig til reale 
Stoffe, dog kalder til Hjælp poetiske Kræfter, 
som kun lever i vedkommende Philosophs Ind- 
bildning, til Forklaring af Tilblivelsen og de 
bestandige Marondiinson som Mennesket lagt- 
tager paa Jorden. 
Den ældste Philosophie er selvfølgelig Na- 
turphilosophien, der giver sig af med Verdens, 
*) Bedes bemærket, at denne Tale er holdt for 
næsten 10 Aar siden, 
