ment, og ved dets Hjælp skulde man komme til 
nærmere Kundskab om Stjernernes fysiske Be- 
skaffenhed. 
nye Stjerne, der er bleven spektroskopisk un- 
Derfor er ogsaa denne den første 
dersøgt. 
Men lad os først, før vi 
Resultater disse Undersøgelser har ledet til, fuld- 
ende vor Fortegnelse over disse nye Stjerner og 
omtaler, hvilke 
slutte med den næste, der ogsaa er den sidste, 
man til Dato har seet. 
24. November 1876 opdagede Schmidt i 
Athen en ny Stjerne i ,, Svanen". Han saa den 
af Sdje Størrelse — 20. Nov. undersøgte han 
den samme Himmelegn, men da fandtes den ikke 
— dog snart svækkedes dens Lys, og faa Uger 
efter forsvandt den for det ubevæbnede je. 
Aftagelsen 1 Lysstyrke gik regelmæssig for sig; 
i Begyndelsen af 1877 var den af 8Sde Størrelse, 
i 1878 af 10de, for Tiden er den ikke synbar 
stærkeste Kikkerter. 
Gang kom Spektroskopet til Anvendelse, saaat 
selv i de Qgsaa denne 
man fik end sikrere Formodning om Grunden 
til denne pludselige Opblussen af disse stærkt 
lysende Stjerner. 
Ffter det Kjendskab, vi nu har til de fysi- 
kalske Kræfter og de kemiske Processer, maa 
vi anse den Hypothese for unaturlig, efter hvil- 
ken disse nye Stjerner ikke skulle have eksisteret 
før den Tid, de pludselig viste sig — i Almin- 
delighed har man ikke havt Anledning til at 
lagttage, at deres Lysstyrke er vokset, efterat 
de var opdagne. Og den samme  Betragtning 
maa vi ogsaa gjøre gjældende ligeoverfor den 
Antagelse, at deres Forsvinden skulde være be- 
Hvor 
mange Gange er ikke Planeterne Uranus og 
grundet i deres totale Tilintetgjørelse. 
Neptun blevne antagne for Fiksstjerner og som 
saadanne opførte i Stjernekataloger, men kun for 
atter at blive betragtede som forsvundne, thi de 
beholdt ikke sin gamle Position. Vi maa derfor 
fastslaa som sikkert, at disse Stjerner har eksi- 
steret før og været tilstede paa det samme 
Punkt, hvor de pludselig traadte frem paa den 
mørke Himmelgrund. Beviset herfor er ført ad 
to Veje. For det første ved nøjagtig at be- 
stemme disse nye Stjerners Beliggenhed og der- 
næst ved at undersøge deres fysikalske Beskaf- 
fenhed ved Hjælp af Spektroskopet. Saaledes 
for ikke at gaa 1 Detail vil vi kun nævne, at 
dengang hin Stjerne af 1866 lyste i ,.Den nord- 
1385 
i Grunden kun er samme Fænomen, 
lige Krone*, viste straks en foreløbig Stedsbe- 
at den var 
1855, men da kun af 9de Størrelse. 
saaledes pludselig tiltaget i Lysstyrke og op- 
stemmelse, bleven seet allerede i 
Den havde 
traadte altsaa som en foranderlig og ikke, som 
man først var tilbøjelig til at tro, som en ny 
Stjerne. Hermed ser man saaledes, at der be- 
staar en nøje Forbindelse mellem disse to Slags 
Fænomener, der tidligere var holdte skarpt ud 
fra hinanden og var blevne betragtede som 
værende af højst forskjellig Art. 
At føre Beviset for de tidligere nye Stjer- 
ner er ikke saa let, thi disse er i Almindelighed 
ikke blevne iagttagede med Kikkert, og deres 
Plads er kun bestemt tilnærmelsesvis i Forhold 
til andre mere udprægede Lyspunkter 1 det Stjer- 
nebillede, hvor de viste sig. Vi har seet, at de 
alle forsvandt for det blotte Øje, har 
ingen Kundskab om, naar deres Lysstyrke blev 
men vi 
konstant. Nu ved man, at jo svagere Stjernerne 
er, desto større er deres Tal, og saaledes vil 
det være vanskeligt at kunne paavise Identiteten 
af Stjerner af 9de—10de Størrelse, ja muligens 
end større Ordensnummer, med disse nye.  Saa- 
nær det Sted, 
Tycho's Stjerne stod, en af 10de Størrelse, og 
ledes viser der sig meget hvor 
ikke langt fra den Plads, Kepler's indtog, en af 
1lte Orden. 
Har man saaledes ved Kikkertens Hjælp 
kunnet paavise, at nye og foranderlige Stjerner 
saa giver 
Spektroskopet Middel i Hænde til at undersøge, 
hvorledes denne Forandring i en Stjernes luys- 
styrke, den være af pludselig eller af en mere 
periodisk Art, kommer istand. 
Da man begyndte spektroskopisk at under- 
søge Fiksstjernerne, fandt man, at deres Spek- 
trum viste megen Qverensstemmelse med Solens, 
hvilket altsaa tyder paa, at de efter sin fysi- 
kalske Beskaffenhed har megen Lighed med vort 
Planetsystems Centrallegeme. Vilde man saale- 
des sætte Solen i en Afstand af de nærmeste 
Fiksstjerner, vilde den ogsaa lyse som en af 
| Overflade 
men derimod undergaar en 
dem. Men nu ved man, at Solens 
ikke altid er jævn, 
periodisk Forandring, idet den til enkelte Tider 
til 
andre Tider kun viser faa Afbrydelser i den 
er oversaaet med en Masse mørke Partier, 
jævne Belysning. Var altsaa Solen fjernet fra 
os saalangt som de nærmeste Fiksstjerner, og 
