142 
en anden Abe, saa viser Giften sig ved hver 
ny Overførelse afsvækket. —Bliver nu denne saa- 
ledes svækkede Gift igjen overført paa en Hund 
eller en Hare, Kanin, Marsvin, saa virker den 
nu kun svagt. Med andre Ord, Giften fremkal- 
der ikke mere den oprindelige stærke Hunde- 
galskab. Ved videre Overføring fra Abe til 
Abe bliver Virkningen snart saa svag, at Giften 
ophører at virke, selv om den ved Trepanation 
overføres paa Hjernen, et ellers ufejlbarligt Mid- 
del til at fremkalde Galskaben, og Dyret er 
endog bragt i en Tilstand af Uimodtagelighed 
for Galskaben. 
II.  Giftens Virkning bliver forstærket, naar 
den overføres fra en Kanin paa en anden eller 
fra et Marsvin paa et andet —Bliver en saadan 
ved gjentagne OQverførelser forstærket Gift ind- 
podet paa en Hund, saa virker den paa denne 
med en Voldsomhed, der langt overgaar den 
almindelige Hundegalskab, og Dyret dør altid. 
III. — Virkningen af den i I. omtalte svæk- 
kede Gift kan igjen bringes til at stige og naa 
Højdepunktet, ved at den overføres fra Abe paa 
Kanin eller Marsvin og derfra videre som i II. 
anført, dog maa da Indpodningen gjeutages of- 
tere”. 
Af den franske Regjering blev der nedsat 
en Kommissjon, der skulde underkaste Sagen en 
omhyggelig Prøve. Til denne Kommissjon over- 
gav Pasteur 23 vakeinerede Hunde og 19 uvak- 
cinerede, der altsaa kunde blive gale. Paa Læ- 
gekongressen i Kjøbenhavn meddelte Pasteur som 
Resultatet af Kommissjonens Undersøgelser, at 
indtil da blandt de 19 ikke vakeinerede Dyr 
er der hos 6 bidte forekommet 3 Tilfælde af 
Hundegalskab, 5 Tilfælde hos 7, paa hvilke Væd- 
sken er indpodet i Aarerne, og 5 Tilfælde blandt 
de 5 Dyr, hos hvilke Indpodningen har fundet 
Sted ved Trepanation, samt at der hos de 23 
vakeinerede Hunde ikke har vist sig et eneste Til- 
fælde af Hundegalskab, uagtet de var behandlet 
ganske som de ikke vakeimerede Hunde. 
Af disse Resultater sluttede nu Pasteur, at 
Methoden virkelig vil kunne anvendes til en 
beskyttende Vakcination for Hunde. Endog Men- 
nesker, som er bidt af gale Hunde, tror han 
at kunne redde, idet han ved gjentagne Indpod- 
ninger af stærkere og stærkere Gift tilsidst frem- 
kalder en Tilstand af Uimodtagelighed, før den 
oprindelige ved Biddet indførte Gift ytrer sin 
dødbringende Virkning, og saa stor Begejstring 
forstaar han at vække hos sine Elever, at en af 
dem har tilbudt sig til Forsøg! 
Hvorvidt nu Pasteurs Forhaabninger vil gaa 
i Opfyldelse eller ej, hvorvidt han virkelig har 
vist Vejen til med Held at kunne bekjæmpe en 
af Menneskehedens grufuldeste Sygdomme, ja — 
det vil Tiden vise; men naar man ser til- 
bage paa, hvad denne Mand allerede har udrettet, 
saa fatter man Tiltro til hans løfter, hvorfor 
- 
kaldet til at afvende en 
det maaske tilslut ikke han være af Vejen at 
give en kort Fremstilling af hans Levnet. * 
Louis Pasteur er født 27. Decbr. 1822 
i Dole (Jura); allerede paa Skolen følte han 
sig tiltrukken af Kemi og kemisk Fysik og ar- 
bejdede, etterat han 20 Aar gammel var kommen 
ind paa Ecole normale, ivrig i Laboratoriet især 
med eksperimentelle Studier over Krystallisation 
og med Polarisationsundersøgelser, hvis Resul- 
tater senere skaffede ham Rumfort-Medaljen fra 
Royal Society i London. Da han 1854 blev 
ansat som Professor ved Fakultetet i Lille, i 
hvis Omegn Alkoholindustrien spiller en meget 
stor Rolle, kastede han sig med Iver over Gjæ- 
ringsfænomenerne, om hvis Væsen der for 30 
Aar siden herskede megen Uklarhed. - Pasteur 
paaviste, at al Gjæring skyldes levende mikro- 
skopiske Celler, Gjærsvampene, og kom derved 
i Strid med Tydsklands berømte Kemiker Lie- 
big, der aldrig rigtig vilde erkjende, at Pasteur 
havde Ret, ikke engang i 1870 da Pasteur be- 
søgte ham i Munchen og tilbød ved Forsøg at 
overbevise ham om Sammenhængen. Ved Liebigs 
Død i 1873 var dog Gjæringsproblemet forlængst 
endelig afgjort til Fordel for Pasteur. Allerede 
1 Forvejen havde han vundet en lignende Sejer 
over Pouchet, der mente eksperimentelt at 
have bevist Muligheden af Selvavl (Generatio 
æquivoca). Pasteur viste imidlertid, at de mikro- 
skopiske Organismer, som indleder Gjæringen, 
altid kommer udenfra. Under disse Stridigheder 
arbejdede han altid videre ogsaa i praktisk Ret- 
ning, med særlig Hensyn paa Alkohol-, Eddike- 
og Ølindustrien. I flere Aar studerede han til- 
lige Vinens Sygdomme og paaviste, at der ogsaa 
her var en Organisme, en Mykoderma, som var 
Aarsagen, og han udfandt en Opvarmningsme- 
thode, der dræbte Svampen og samtidig lod 
Vinens Buket bestaa. For denne Methode, ,, Pa- 
steurisering*, som det til hans Ære kaldes, har 
han faaet en Nationalbelønnimg. Han blev nu 
truende Fare for Lan- 
dets Silkeavl, idet der var opstaaet en ødelæg- 
gende Sygdom hos Silkeormen. I flere Aar 
havde han sin Bolig midt 1 Distrikterne for Sil- 
keavl i Sydfrankrige og førte sine Undersøgelser 
lykkelig til Ende, uagtet han i Oktober 1868 blev 
rammet af et Slaganfald med fuldstændig Lam- 
hed i venstre Side og deraf fik en Svækkelse, 
som endnu vedvarer. Han paaviste, at Sygdom- 
men skyldtes en mikroskopisk Parasit, som an- 
greb Silkeormen, og formulerede som det prak- 
tiske Resultat af sine Undersøgelser en ny Op- 
drætningsmaade for Ormen; af Napoleon III blev 
han i den Anledning udnævnt til Senator. 
Allerede under sine Gjæringsundersøgelser 
var han umærkelig kommet ind paa den egent- 
*) Se forresten ,Naturen* 1878 1880 
Pag. 94, 1883 Pag. 9. 
Pag. 133, 
