London et elektrisk oplyst Hus kan blive gjort 
ordentlig rent om Vinteren. I vil le heraf; 
men jeg forsikrer Eder, at Fordelen ved at kunne 
sende et Hav af Lys ind i Eders Daglig- og 
Spiseværelser Kl. 6 om Vintermorgenen, saa at 
Rengjøringen kan gaa for sig som ved Dagslys, 
før Familien kommer ind til Frokost, er saa stor, 
at man maa have Erfaring derfor, før man kan 
bedømme den tilfulde. Videre er Fordelen for 
Eders Børns Sundhed ligefrem uvurderlig. Man 
kan tænde Lys uden Natlamper, uden Fyrstik- 
ker, og uanseet om Gasen er afstængt. Man 
kan overlade et seksaargammelt Barn at dreje 
Hanen og vende Lyset hid eller did. Da Lam- 
perne kan staa højt oppe og saaledes ikke let 
naaes, kan man bevare dem for at knuses, og 
Luften i Barneværelset holdes fuldstændig ren, 
selv om man har Lampen tændt hele Natten. 
En anden indirekte Fordel, der skyldes den Om- 
stændighed, at der ikke frembringes nogen Varme, 
er den, at det er sammenligningsvis let fuld- 
stændig at ventilere og afkjøle Værelserne i 
varmt Vejr, naar man bruger elektrisk Lys. 
Heden fra Gasblus, der er anbragte højt oppe i 
et Værelse, foraarsager saa stærk Træk, naar 
Vinduerne staar aabne, at Ubehageligheden og 
Faren paa Grund af Trækken næsten er værre 
end de skadelige Virkninger af den ophedede 
og forpestede Luft; i Modsætning hertil kan 
man i et Værelse, der er oplyst med elektrisk 
Lys gjerne aabne alle Vinduer paa vid Væg, 
da det herved foraarsagede Luftdrag er saa 
svagt, at det neppe føles. 
Beviser paa Tilværelsen af Lys i store 
Dybder i Havet. 
Af A. E. Verrill. 
At godtgjøre at der eksisterer Lys samt 
dettes Beskaffenhed og Kilde i store Dybder i 
Havet har stor Interesse. For Tiden er enhver 
mindste eksperimentel Erfaring, der kan sprede 
Lys over disse Spørgsmaal, af Betydning. Åt 
Lys af et eller andet Slags og det til og med 
i betydelig Mængde virkelig eksisterer i Dybder 
paa mere end 2000 Favne, kan ansees som 
utvivlsomt. Dette godtgjøres ved, at de fleste 
Fiske har vel udviklede Øjne; dette er Tilfæl- 
det med samtlige Cephalopoder, med de fleste 
tibenede Orustaceer og ogsaa med enkelte Arter 
af andre Grupper. 
der lever paa 2000 til 8000 Favne og end større 
Dyb, er Øjnene forholdsvis større end hos de 
beslægtede Overfladefiske. Hos andre er der 
liden eller ingen, Forskjel paa Øjnenes Størrelse 
og Udseende hos disse og de tilsvarende For- 
mer i Havoverfladen. I enkelte andre Tilfælde, 
Hos mange af disse Dyr, | 
171 
særlig blandt de laverestaaende Arter, er Øjnene 
enten rudimentære eller de mangler helt hos 
Grupper, hvis Overfladerepræsentanter har Øjne 
af en eller anden Slags. Dette sidste er Til- 
fældet med Dybsø-Gasteropoderne, der somoftest 
er blinde; men mange af disse er uden Tvivl 
saadanne, som gaar paa Havbunden, og det tør 
hænde, at den bløde Tilstand, hvori Bundmud- 
deret paa de fleste Steder befinder sig, og Dy- 
renes MTilbøjelighed til at rode sig ned i dette 
staar 1 nøjeste Forbindelse med Øjnenes rudi- 
mentære Tilstand hos mange Arter, tilhørende 
forskjellige Klasser af Orustaceer og Fiske. 
Saadanne blinde Arter har i Regelen højt ud- 
viklede Føleorganer som &ÉFrstatning for deres 
manglende Syn. 
Andre vigtige Kjendsgjerninger, der tyder 
lige hen ikke blot paa Tilværelsen men og- 
saa paa Beskaffenheden af Lyset, er saa- 
danne, der vedrører Dybsøarternes Farver. Som 
en almindelig Regel kan man sige, at en stor 
Del Dybsødyr har stærke Farver, og at deres 
Farve uden Tvivl er beskyttende. Enkelte 
Arter, tilhørende forskjellige Grupper, har blege 
Farver eller er gjennemskinnelige, medens mange 
har samme Farve som Dyndet og Mudderet paa 
Bunden; men enkelte, især Fiske, er meget 
mørke, eller endog næsten sorte. De fleste af 
disse er uden Tvivl Eksempler paa Dyr, der 
er beskyttede mod sine Fiender eller vanskelige 
at øjne, naar de gaar paa Rov. Men endmere 
slaaende Eksempler finder man blandt de tal- 
rige straalende-farvede Arter af Echinodermer, 
tibenede Orustaceer, Cephalopoder, Annelider og 
Anthozoer. Hos alle disse Grupper forekom- 
mer Arter, der er ligesaa stærkt farvede som 
deres Slægtninge i Qverfladen, eller endog stær- 
kere. Men det er værd at lægge Mærke til, 
at de stærke Farver hos Dybsødyrene næsten al- 
tid er Schatteringer af orange og orangerødt, 
lejlighedsvis brunrødt, purpurfarvet og purpur- 
rødt. lysgule og alle Afskygninger af grønne 
og blaa Farver er sjeldne, om man nogensinde 
møder dem. Disse Kjendsgjerninger tyder hen 
paa, at Havdybene alene oplyses af det sø- 
grønne Sollys, der har passeret gjennem uhyre 
Vandmasser og som Følge deraf ved Absorbtion 
har tabt alle røde og orangefarvede Straaler. 
De Lysstraaler, der slipper igjennem. kan ikke 
reflekteres fra de her nævnte Dyr, og disse bli- 
ver derfor usynlige. Deres stærke Farver kan 
først blive synlige, naar de bringes op 1 det 
hvide Sollys. Disse friske Farver er derfor 
fuldkommen ligesaa beskyttende som de mørke 
og sorte Farver hos andre Arter. 
De Søstjerner, der har sit Tilhold paa 
Havdybet, er næsten alle orange-, orangerød- eller 
skarlagenrød-farvede endog ned til 3000 Favnes 
Dyb. De større Ophiurider er sædvanlig oran- 
gefarvede, orangegule eller gulhvide, Bundfor- 
