mindelige i de arktiske Have og har en uhyre 
Udbredelse. Saadanne er: Troschelia ber- 
niciensis, Chrysodomus islandicus, Seaphunder 
puneto-striatus, Lima eæcavata, Malletta obtusa, 
Limopsis minuta, Syndosmya longicollis, Neaera 
arctica, N. cuspidata, Pecten vitreus og P. sep- 
temradiatus. Disse lever lige fra Island og Fin- 
marken i Nord, hvor de findes paa forholdsvis 
grundt Vand, til Senegal i Syd. Disse Fk- 
sempler er tilstrækkelige til at vise de arktiske 
Formers Udbredelse i tropiske Have. — Men 
sammen med disse fandtes et stort Antal Blød- 
dyr, som endnu ikke kjendes fra Atlanterhavets 
nordlige Del. Dybdefaunaen ved Afrikas Ky- 
ster er derfor ikke sammensat alene af arktiske 
Indvandrere.  Lovén har vist, at de arktiske 
Arter naar ned til større Dybder, efterhaanden 
som de rykker frem mod Syd, — en Kjends- 
gjerning, som er bleven stadfæstet baade ved 
andre Naturgranskere og ved ,Talismans* Un- 
dersøgelser. Det er derfor sandsynligt, at den 
Mening, som nu almindeligvis raader blandt 
Malakologerne, er rigtig, at nemlig disse Dyrs 
Udbredelse snarere er bestemt af Varmen end 
af Lyset eller andre Aarsager. 
» Palismans* Undersøgelser har betydelig 
øget Antallet af Findesteder 1 Atlanterhavet 
for saadanne Bløddyr, som hidtil ansaas ejen- 
dommelige for Middelhavet. Iblandt disse ere: 
Cassidarta  tyrrhena, Umbrella mediterranea, 
Nenophora mediterranea, Carinaria mediterranea, 
Pyramidella minuscula, Pecten pes-felis, Spondy- 
lus Gussoni og mange andre. Middelhavet har 
meget faa særegne Arter og synes for største 
Delen at være bleven befolket af Indvandrere 
fra Atlanterhavet efter den geologiske Periode, 
i hvilken Forbindelsen med det indiske Hav 
blev afbrudt. 
Desuden erholdt Ekspeditionen nogle af de 
mærkelige Former, som de forenede Staters 
Fish-Commission forhen havde fundet paa dybt 
Vand- paa Nordatlanterhavets vestlige Side. 
(Efter ,Science*, Maj 1884, ved A. Ø.). 
stor 
Litteratur. 
Vandstandsobservattoner.  Udgivet af den 
norske Gradmaaling. TI Hefte 1883. Obser- 
vationer ved Stavanger, Trondhjem, Kabelvaag, 
Vardø 1880—1882. Med 4 Plancher. 
Archv for Mathematik og Naturvidenskab. 
IX Hefte 1—4. Indeholder af naturvidenska- 
belige Afhandlinger: 
Amund Helland. Jordskjælvene paa Ischia. 
— Å. Blytt: Om den sandsynlige Aarsag til 
den periodiske Ændring af Havstrømmenes Styrke. 
Ammd Helland. Studier over Islands Pe- 
(D) 
trografi og Geologi. — G. O. Sars. Bidrag til 
Kundskaben om Decafodernes Forvandlinger. I. 
— £. H. L. Vogt. Norske Ertsforekomster. I. II. 
— JO. Hennum. Til Belysning af Cellernes 
Former. T Breve fra Præsten Hans Strøm 
til Biskop Gunnerus mest vedkommende zoolo- 
giske Undersøgelser, skrevne i Aarene 1762— 
1766. Meddelt af /. Belsheim. 
Johan Olsen, stud. med.: Spiselig sop, dens 
indsamling, opbevaring og tilberedning, med en 
liden sopkogebog. Kristiania 1883. Cammer- 
meyer. Kr. 0.30. 
Denne lille Bog (36 Sider) maa anbefales paa 
det bedste. Det vilde i Sandhed være en stor Sag 
i vort fattige Land, om Sop kunde blive almindelig 
hertil vilde vistnok foreliggende Bog 
kunne bidrage meget. Kogebogen indeholder 40 
Retter, baade tarvelige og finere. Hr. Olsen 
med Statsbidrag rejst om i Landet for at undervise 
Folk i &t samle og tillave SID Af Bogens Begyn- 
delse hidsættes: 
Sop anvendes og har gjennem arhundreder været 
anvendt som fødemiddel i Frankrig, Italien og Spa- 
Rusland, Finland og store 
anvendt, og 
har 
Bøhmen, 
I mange af disse lande udgjør den 
nien, Ungarn, 
dele af Asien. 
endog — paa. visse tider af året — den fattigere 
befolknings væsentligste føde, foruden at landbefolk- 
'en betydelig indtægtskilde ved salg af 
sop 1 byerne. Allerede de gamle romere anså sop- 
pene for de største lækkerheder, de kunde få, og 
retter ved deres keise- 
ningen har 
mange arter var uundværlige 
res lukulliske maltider og betaltes med uhyre sum- 
mer. Kun hos: og længst 
hos os har man næret fordom mod soppen. I Tysk- 
land er den dog nu bleven meget almindelig anvendt 
og sælges på torvene 1 de fleste byer.  Vore rigfolk 
spiser visnok et par arter, indfører 
høie priser fra udlandet, tiltrods for at vi kan skaffe 
lige så gode her. Den fordom, som folk her har 
næret mod den, beror dog væsentlig på uvidenhed 
og synes at svinde med den stigende oplysning. En 
væsentlig grund, hvorfor folk har imod sop, er des- 
uden den, at enkelte soppe er giftige. Dette er også 
en tvingende grund til at. være forsigtig ved brugen 
af sop, og det kan ikke noksom indskjærpes, at man 
aldrig bør benytte andre arter end dem, 
man sikkert ved er spiselige. - Der gives intet 
almindeligt middel (reagens) til at adskille de giftige 
arter fra de spiselige; de mange forskjellige husråd 
de germaniske folkeslag 
men disse til 
(f. ex. at koge soppen med sølvske, forskjel på farve, 
lugt o. s. v.) er bare humbug. Man må kjende de 
spiselige arter. — Dette er dog ingen grund til ikke 
at bruge de spiselige arter, thi de spiselige soppe er 
ligesa lette at kjende fra de giftige, som mange af 
vore kjøkkenurter fra deres giftige slægtninge, f. ex. 
almindelig persille fra hundepersille, roden af pasti- 
nak fra roden af ,villrot*, og har man først engang 
lært dem at kjende, glemmer man dem ikke. — Selv 
børn lærer ligesa snart at skjelne mellem giftig 
