178 
teriget en meget omtvistet Sag, og der er flere, 
som mene, at man nu dyrker ikke mindre end 
syv Arter af Byg. For omtrent tyve Aar 
siden fik Professor Alexander Braun i Berlin 
fra WilhelmSchimper i Åbyssinien en meget 
righoldig Samlmg af forskjellige Bygsorter og 
efter en nølagtig Sammenligning af alle disse, 
kom Braun til det Resultat, at alle de nu dyr HI 
kede ,Arter* af Byg nedstamme fra en eneste 
Typus 9). Hvordan det nu hermed maatte for- 
holde sig, saa er det dog vist, at disse , Arter* 
have været kjendte i meget lang Tid, og alt 
Theophrast (371—286 f. Chr.) siger 7), at man 
havde Bygax med 2, 3, 4, 5 og 6 Rader. 
Flere Omstændigheder vise, at Byg meget 
længe har været kjendt i Grækenland, og at det 
er den Kornsort, som man først har dyrket. 
Byg blev saaledes brugt ved flere religiøse Skikke, 
hvor, som bekjendt, det fra gammel Tid nedar- 
vede strengt blev vedligeholdt: Seierherrerne ved 
de eleusinske Kamplege bleve kronede med en 
af Byg flettet Krands; mellem Hornene paa 
den Oxe, der skulde ofres, blev der strøet helt 
eller grovmalet Byg >), og for profane Øiemed 
brugtes det baade til Brød og Foder for Heste 
(11. V. 196). Det blev tærsket paa den Maade, 
at man lod Oxer træde paa det (Il. XX. 496). 
I Omegnen af Athen var Byg i lang Tid den 
eneste Kornsort, som blev dyrket, og senere fo- 
retrak Bønderne paa Cypern Polenta (et Slags 
Grød) af Byg for andet Korn ?). TI Sparta var 
det almindelige Brød af Byg, og kun ved fest- 
lige Leiligheder spiste man lidt Hvedebrød. I 
Grækenland har man først i en senere Periode 
faaet Hvede, maaske fra Sicilien. I Italien har 
man sikkerlig ogsaa meget længe kjendt Byg, 
der blev anseet for at være et saa kraftigt Korn, 
at Gladiatorerne ikke spiste noget andet Slags 
Brød (panis hordaceus), hvorfor de ogsaa bleve 
kaldte Bygmænd (hordarii). 
I Italien blev Bygget efterhaanden fortrængt 
af Hveden, og 1 Keisertiden brugtes Bygbrød 
alene til Slaverne og paa Landet. Alt paa Au- 
gustus's Tid heder det, at ikke engang Cohor- 
terne fik Bygbrød, uden naar de bleve straffede 
for en eller anden Feil i Tjenesten '%). Taci- 
tus siger (Germ. 13) udtrykkelig, at Germanerne 
dyrkede Byg, en Gjerning; som dog gaar meget 
længre tilbage 1 Tiden, uden at denne nu nær- 
mere kan bestemmes. 
Det er ikke muligt med Sikkerhed at op- 
give, naar man i Norge begyndte at dyrke Korn. 
I de ældste historiske Skrifter tales der ved flere 
Leiligheder baade om gode og daarlige ,Korn- 
aar* og om forskjellige andre Gjenstande, som 
6) Botanische Zeitung. Jahrg. XXII. 1864. Pag. 84. 
— 7) Hist. plantar. VIII. 4. 1 føg. Cfr. Plin.: hist. 
nat. XVIII. 7: 17—18. — % Homer. Odyss. III. 
439 fog. XII. 35 fø. — *) Plinius hist. nat. X VIII. 
14. — 19 Sveton Augustus 14. Livius XX VII. 13. 
I 
tyde paa, at man alt i den forhistoriske Tid 
har drevet Agerbrug. —Rimeligvis har det dog 
alene været Byg, som man dengang dyrkede. I 
de ældste Tider") kaldtes Byg, ligesom endnu 
paa mange Steder her i Landet, simpelt hen 
»Korn*, hvilket viser, at det maa have været 
den vigtigste og oprindelig ogsaa den eneste 
Kornsort, som blev dyrket. I Magnus Laga- 
bøter's ,Nyere Bylov* (VI. 16) omtales Korn 
ligeledes i Betydningen af Byg, og det samme 
er Tilfældet i en meget senere Periode, nemlig 
i Haakon V Magnussøn's Retterbod af l4de 
November 1316 *) samt i et Brev dateret 3die 
Marts 1473, i en Brevet tilheftet Lap). I 
det første af de her nævnte Lovsteder opregnes 
blandt andet ,Korn, Hvede, Rug, Erter og Bøn- 
ner* (0: Vicia faba, L.) og i det andet ,Mel, 
Rug, Hvede, Korn, Hvedemel (, Flur*), Erter 
og Bønner*, og paa det tredie Sted tales der 
om 30 Saald Korn og 30 Saald Rug. Her er 
det altsaa klart, at der med ,Korn* ikke kan 
være ment andet end Byg. Overalt, hvor der 
i de for Norge gjeldende Love for det 17de og 
I8de Aarhundrede, ved at omtale den Skat, 
som betaltes i Kornvarer, bruges Ordet ,,Korn*, 
menes hermed altid Byg, naar ingen anden Korn- 
art udtrykkelig nævnes. Undertiden finder man 
dog i Sagaerne Ordet ,Korn* brugt saaledes, 
at det synes at maatte betyde Sædarter 1 Al- 
mindelighed, f. Eks. i Olaf den Hellige's 
Saga (Heimskringla Kap. 112), hvor der tales 
om, at der i Aaret 1020 var et almindeligt 
Uaar i Thrøndelagen og hele det nordlige Norge, 
men at det derimod var godt for ,Korn* baade 
Øst i Landet og i Oplandene. 
Naar der i Norden, i de ældste hedenske 
Tider, indtraf et Uaar, gav man gjerne Kon- 
gerne Skylden herfor, ja man gik endog saa 
vidt, naar intet andet vilde hjelpe, at man ofrede 
Kongen til Guderne, for at faa et godt Aar. 
Saaledes gik det med Kong Domalde i Upsala, 
som, da der to Aar efter hverandre havde været 
Uaar 1 Sverige, den tredie Høst blev ofret af 
sine Undersaatter !*). Det samme gjorde man 
ogsaa med de norske Enevoldskongers Stamfader 
Oiaf Trætelgja, som levede i Vermland i 
Slutningen af det Tde Aarhundrede 9). Man 
har der endog fundet en Gravhaug, som efter 
et Folkesagn kaldes ,Olof Tråtåljas's hög* 19). 
Paa den anden Side troede man, at endog det 
døde Legeme af en Konge, under hvis Regjering 
, 
14) Allerede i Alvissmål (Strofe 32 og 33 sva- 
rer Dvergen Alviss, paa Thors's Spørgsmaal hvorle- 
des ,Sæden* kaldes, at den ,hos Menneskene kaldes 
Bygg, hos Guderne Barr, hos Jøtnerne Æti, hos 
Alferne Lagastaf og i Underverdenen Hnipenn.* 
— 1*) Norges gamle Love 3. Pag. 191—922. — 1) Di- 
plomatarium norvegicum I. No. 902. — 1-4) Snorre. 
Ynglinga Saga. Kap. 18. — %) Snorre. Ynglinga 
Saga. Kap. 43. — 2) Richard Dybeck's Runa. 
1844. Pag. 45. PI. 6. 
