Cervelatpølse, røget eller fersk Fisk, omtrent 
30 Gram Hvedebrød med meget Smør, af og 
til lidt Ost og noget frisk Frugt. 
s Der optraadte aldrig dyspeptiske Tilfælde, 
Appetiten var der ikke noget at udsætte paa, 
han længtes efter Middagsmaaltidet og var da 
meget sulten og hurtig mæt. Han levede i 
det Hele taget meget rolig, var jevnt i Virk- 
somhed, men gjorde ikke stærke Legemsbevæ- 
gelser, og det var forholdsvis sjeldent, han gik 
længere Ture. Vedkommende har nu holdt 
denne Diæt i 2 Aar. Legemsvægten er gaaet 
ned til 170 Pd. og er bleven staaende der med 
smaa Svingninger over og under dette. Hans 
Almenbefindende er blevet bedre i samme For- 
hold, som Legemsfedtet aftog i Mængde, og det 
Gode ved denne Levemaade overhovedet viser 
sig desto mere, jo længere man overholder den, 
ved den gavnlige Indflydelse, den har paa al 
legemlig og aandelig Virksomhed.* 
Sammenlignes den Mængde Æggehvide, 
Fedt og Kulhydrater, Ebsteins Patienter nyder 
pr. Dag, med den Mængde, et voksent Men- 
neske under sædvanlige Forhold bør nyde, 
fremgaar det uden videre, at Hensigten med 
den Ebsteinske Kur er at tvinge Kroppen til 
at forbruge sit eget Fedt paa Grund af Fødens 
ringe Gehalt paa Æggehvide og Kulhydrater. 
Efter kompetente Angivelser bør den daglige 
Kost hos den voksne Mand under sædvanlige 
Forhold indeholde 120 Gram Æggehvide, 60— 
90 Gram Fedt og 400—500 Gram Kulbydrater, 
medens ved Ebsteins Kurmethode den daglige 
Kost kommer til at indeholde 80—100 Gram 
Æggehvide*), ca. 100 Gram Fedt og 60—70 
Gram Kulhydrater.  Heraf fremlyser klarligen, 
at denne Kur nærmest maa karakteriseres som 
en Sultekur for et normalt Individ, og at den 
i saa Henseende i det væsentlige ligner Ban- 
paa sit eget Fedt, stiller Sagen sig anderledes, 
han vil i Løbet af denne Kur kunne føle en 
betydelig Forbedring i sit Almenbefindende, naar 
han bliver befriet fra en stor Del af den Byrde, 
han har 1 sin fede Krop. Ebstein reserverer 
sig bestemt mod at betragte denne Kur som en 
Sultekur, idet han som før meddelt søger at 
undgaa alt, der kunde virke i denne Retning, 
og dertor varierer Fødens Mængde efter de 
individuelle Forhold, hvilket ogsaa er nødven- 
digt, fordi Organismen maa tilføres Æggehvide 
i tilstrækkelig Mængde, hvis der ikke i Tidens 
Løb skal indtræde betydelig Svækkelse. 
Af ovenstaaende sees, at den FEbsteinske 
Kurmethode, der tillader Nydelsen af en større 
*) ja maaske end mindre Æggehvide. 
**) Bantings daglige Kost indeholdt ca. 170 Gr. 
Æogehvide, ca. 10 Gr. Fedt og ca. 80 Gram 
Kulhydrater. 
Mængde Fedt, maa være lettere at gjennemføre 
end den Bantingske, men paa den anden Side 
varer Kuren længere, saa at Patienten ofte 
taber Taalmodigheden, fordi de gjerne vil se 
Resultatet inden nogle Maaneder. Referenten 
har allerede for mangfoldige Aar tilbage per- 
sonlig havt Anledning til at gjøre den Erfaring 
i Qverensstemmelse med Ebstein, at fortrinsvis 
Nydelsen af Næring, der er rig paa Kulbydrater 
(Brød, Poteter, Øl og Melk) bør indskrænkes 
hos fede Patienter, og at den Regel, som Læger 
ofte har givet Patieuter, der lider af Fedtsyge 
(og Fedthjerte), nemlig, at de bør vogte sig 
for fede Sager, derimod ikke for Nydelsen af 
større Mængder af Brød og Poteter, ingenlunde 
holder Stik; det synes nemlig som om Individet 
lettere kan nøie sig med et mindre Kvantum 
Næring ved Tilsætning af større Mængde Fedt. 
Herom faar imidlertid videregaaende Erfaringer 
nærmere afgjøre. . 
Men det er tvivlsomt, om alle fede Indi- 
vider taaler den stadige Nydelse af Fedt, hvad 
Ebstein synes at antage. Leube har allerede 
forlængst gjort opmærksom paa, at det ikke er 
ubetænkeligt at tillade Patienter med chronisk 
Mavecatarrh at nyde Fedt, og om det end for- 
holder sig saå, at Fedt, som Ebstein mange 
Gange vil have observeret, ved hans Kurmethode 
endogsaa kan taales godt af dem, der tidligere 
ikke udstod Fedt, samt at dyspeptiske Tilfælde, 
som de fede Patienter tidligere havde lidt af, 
kan svinde under Kuren, gives der dog Undta- 
gelser.  Saaledes har Referenten iagttaget et 
Individ, der under en lignende Kur som den 
Ebsteinske led af Mavecatarrh, som nødte hende 
til at indskrænke Nydelsen af Fedt, og følte 
hun sig meget bedre, da hun blev sat paa 
mavrere Diæt og fik Lov til at spise en større 
Mængde Kulbydrater.  Maaske er dette en mere 
enestaaende Undtagelse, der tildels kan være 
begrundet i Mangel paa Selvovervindelse, men 
det viser i ethvert Fald Nødvendigheden af at 
individualisere og at lempe Kuren efter Omstæn- 
dighederne. 
Til Slutning skal Referenten fremhæve, at 
Patienter hyppig bliver kjede af en Kurmethode, 
der mindst maa vare "/» Aar, førend man kan 
se et bestemt Resultat, og at man derfor alle- 
rede fra Begyndelsen af maa indkjærpe dem 
Nødvendigheden af, at Kuren mindst maa vare 
ly—1 Aar, fordi den er lempelig og forsigtig, 
samt at daglige Legemsbevægelser er af stor 
Betydning. Med dette for Øie og i Henhold til 
de gunstige Resultater, som Ebstein har erholdt i 
mange Tilfælde, fortjener saaledes Ebsteins lille 
Skrift (87 S.) og hans Kurmethode fuld Op- 
mærksomhed. 
