Feszkesek, Compositae. 347 
Ha. 11, 13, Sımk., md a bp szäraz lejtöin. — 512. A. Ruthenica M. BızB. Fl. Taur.-C. 
II. 1808, 330, homokos mezön, vetesben md gyakori. — 913. A. arvensis L_ 894, 
SzHW, mezön szälonkent ritka: Al, A, Bf, Kh, Tp. — 5l4. A. Cormula L. 894, 
SzHW, mezön szälonkent: Ks, Szgl, Gys, Kh, Tp, Kt. 
515. Achillea millefolia L. 899 (incl. A. magna L. 1763, 1267) Bf, T, Kh; — 
var. erythrantha BorB. Vasv. növ. 189 a Bd; — var. collina Beck. in Rcus. Fl. Germ. 
excurs. 1832, 850 (A. millef. Aut.) md, Fd Clinorhyncha millefolii Wacht gubacs- 
csal (SzEPL.);, — var. rubriradıa Bore. ligulis rubris Al hegyein. 516. A. setacea 
W. et Kır. Ile. t. 80, 1801, Kh (SzHW), Gys völgyeiben! 517. A. Pannonica 
SCHEELE, Linnaea 1844, 471 (A. /anata SzHW, non SPRENG.), Kh, H, A hegyein. — 
518. A. nova WiINTERL, Index 1788, fig. 16 (1. 148. o.) (A. asplenifolia VEnt. Descr. 
pl. nouv. jard. Cels. 95, 1800, Bors. FK 472) iszapos €s sös h. md, a partnak leg- 
szebb piros viräga. Kajar, Tp, H!, Sz-Andräas (Pıers !) körül is. — 519. A. tanaceti- 
Jolıa Ar. Ped. I. 1785, 183, var. distans W. et Kır. in Wir. Sp. pl. III. 1800, 
2207 (A. magna SzHW, Sıcm. 48), Kh, Al, VB (Kösziklahegy) bokros h. a keskeny- 
sallangü elteres. A szelesebb- Es tompaäbb-sallangü az A. pseudotanacetifolia WIERZB. 
in Rene. Ic. XVI 1854, 69, t. 136, Al, VB, SzK; — subvar. erythrostephanos Bors. 
TTK. 1896, 338; Barnırz, Herb. Europ. 10201, ligulis anthodii rubris, Al ritka, 
Budän gyakoribb. Az A. tanacetifolia fajtäi hazankban szorosan nem välnak sz&t 
egymästöl. Al körül mind a härom együtt nö, a pirosvirägü inkäbb a nyiltabb h. 
Az A. pseudotanacetifoha ezenkivül az A. distans földrajzi öveben is terem Zägräb 
es Otocsäcz körül, viszont a keskeny &s hegyesebbsallangü &s keskenyen szegett 
gerinezü A. distans Al hegyein ketsegtelen, tehät az A. pseudotanacetifoha es A. 
distans ugyanannak a typusnak csak /an- &s angustisectdja. — 520. A. Neilreichüi 
Kern. OBZ. 1871, 141 (A. nobihs Rel. Kit. 111; SzZHW, «Anthemis nob.» ! Sımk. 
192, vältozö6 es feltünö alakokkal T, ex ipso, non L.) VB-töl T-ig, Kh. 
A. ochroleuca Eurn. Beitr. VII. 1792, 166 (A. Zectinata W. 1800), T (Has. 16) aligha. 
521. Matricaria chamomılla:L. 891, SzZHW, falvak körül elszörva. — 522, M. 
inodora L. Fl. Suec. 1755, 297, md. — 523. M. tenuifolia Kır. in Scuurr. Ö. Fl. 
1814, II. 498, sub Chrysanthemo, Gys, Vanyarcz mezein. KITAIBEL se messze lelte 
(Bapöcsa, Add. 81). V. ö. AscHers. velemenyet a ScHuLzErR, Kanıız et Knapp, Die 
bisher bekannten Pflanzen Slavoniens 101—104. 
924. Leucanthemum leucanthemum |. 888 sub Chrysanthemo (Ch. montanum 
et Zeucanth. SzHW) md. 
525. Zanacetum vulgare \.. 844, SzZHW, md. 
sub Chrys., SZHW, Simk., a bp. bokros hegyein. 
926. 7. corymbosum 1. 890, 
Pyrethrum cinerariaefolium Trev. Ind. sem, h. Vratisl, app. II. 1820, 2. Läsd 282. old. 
Artemisia abrotani L. 845, istenfa, kertben. 
52%. Artemisia absinthu L. 848, Has. 13 (Absinthium vulgare Lam., SzZHW) 
md. — 528. A. saratlıs .W. et Kır. in Wirıv. sp. pl. II., 1800 p. 1830 !, Barnırz: 
Herb. Eur. 7726, Sckurız: Herb. norm. nova series XXXVI. 3521 (A. camphorata 
p sazwatılis Koch, Synops. 1837, 366, sed foliis canescentibus descripta, A. campho- 
zata ) virens Nıs. El. Dalmat. II. 1847, 91; 4. rupestris PiLLER et MiTTErP., Iter, 
1783, 142, t. 12, non L. a Mecsekröl, A. subcanescens WırLv. Enum. ll. 1809, 861), 
T es Bf hegyein (Arz. rupestris Rel. Kr. 5, A. sarazilis ibid. 111, A. camphorata 
Ha. 16, Sımk., non Vırr.), valamint A körül is böven. Bäränyüröm (233. old.). — 
Az Art. saxatılis-nek a levele mind a pecsi, mind a füredi hegyeken kopasz, zöl- 
dellö, csak fiatalabb korban pelyhesedö. WILLDENoWw azt irja röla: «canescentibus, . 
pedunculis subcorymbosis», Vıssanı i. h. ezert vonja az A. Biasolettiand-hoz. — 
Az A. camphorata NırL. Prosp. 1779, 31, fajtäja lehet, de nem a töalak, mert ennek 
Vırrars (Hist. des pl. de Dauphine III, 1789, 243. old.) feher levelet tulajdonit. 
«Ordinairement elle est toute blanche, et ressamble par la couleur et la finesse 
de ses feuilles, 4’ Absinth. Vallesiacum» etc. Az A. saxatilis egyike a Balatonmellek 
legregibb Elö növenyeinek, abb6l az idöböl, a midön itt sziget vagy szigetszirt 
(seoglio) volt. Jöl emlekszem vissza a magyar tengerpartra, valamint a portoräi 
