SO 
dragen, det omvündt bredt äggrunda axet, de utdraget 
triangulära axfjållen och den helt röda, glänsande ullen. Mój- 
ligen sammanfattas denna art uti den £. Chamissonis, som 
närmare hörer til E. capitatum, och visar således ánnu 
tydligare, att detta namn, ej längre bör bibehållas. 
6. E. russeolum Fr. (Nov. Mant. HI p. 67): culmis 
solitariis, stolones plus minus repentes emittentibus; spica 
virginea oblongo-elliptica; squamis triangulari-ovatis, latitu- 
dine basis triplo longioribus, pellucide scariosis, medio opa- 
cis; antheris linearibus filamentis 6-plo brevioribus; spica 
lanigera angusta, obovata, rubella. 
E. vaginatum B medium Læst. loc. parall.l. c. (p. p.) E. Cha- 
missonis Fr. Mant. Il. p. 1. — E. russeolum Fr. Hn. Nyl.l. c. 
p. 9. Anderss. Cyp. Tab. ll. f. 32. Nyl l| c. t. 1. 
Herb. Norm. III. 67. 
Förekommer i kärr uti Torneå Lappmark (Læstadius, 
Björnström et Fristedt). — Goda exemplar af denna art har 
jag dessutom sett från New-Foundlaud. ; 
Rotknippen från rotstocken, af mjuka, ljusa fibrer; rot- 
skott bågformiga, nästan alltid sterila. Strå ensamt, spens- 
ligt, först fingerhögt, sedan fotlångt och derutöfver, med 
sista stråleden 3 gånger längre än: den föregående, nedtill 
omgifvet af få bladbärande, upptill af 2 bladlösa slidor, 
kantigt trinda och fårade. De nedersta slidorna ljusa, hion- 
aktiga utan nätfibrer i kanterna, de öfre småningom vidgade 
och i spetsen nätådriga, ytterst gråhinniga. Bladen långa, 
mjuka , glatta, sylformigt trinda, upptill plattade. Ax ägg- 
rundt-aflångt eller nästan elliptiskt (nära nog som hos E. 
vaginatum), 4—5 lin. långt, Fjäll äggrunda med något 
böjda sidor, 3 gånger längre än basens bredd, genomskin- 
liga och hvitaktiga, vid medelnerven blygrått-opaca, de yt- 
tre trubbiga, de inre i jemn proportion afsmalnande och till- 
spetsade. Ståndarknapparne jemnbreda med aftrubbade ün- 
dar, 6 gånger kortare än strüngarne. Ullen roströd, föga 
glünsande, plymlikt uppstående, vid basen mycket samman- 
dragen. 
Ehuru denna art genom sin rotskottbildning och deraf 
följande mera fristående strån tyckes höra närmast intill E. 
capitatum , är den i sjelfva verket, såväl genom det slan- 
kiga strået (med anledning hvaraf Fries yttrar: »quod E. 
