55 
Littcratur-ófversizt. 
Flore de France ou description des plantes qui croissent na- 
turellement en France et en Corse, par M. GRENIER et 
. M, GODRON, Tome Troisieme. Paris 1855, 1856. 
(Forts.) 
Vid en anmälan af ett arbete af denna art borde i fråm- 
sta rummet framställas Franska florans egendomliga skap- 
lynne, sådant det i närvarande arbete framstår, så mycket 
mer som Franska floran, näst det insulära Englands och de 
peninsulära Hispaniens och Skandinaviens, är bland de Eu- 
ropeiska större florområdena den mest naturligt begränsade, 
åt tvenne sidor af haf, i södern af Pyreneerna och Sjöal- 
perna. Endast i nordost är gränsen svåfvande, så att ofta 
samma våxtstålle i Jura och Elsas (ehuru under olika be- 
nämning) upptages både i Tyska och Franska flororna. Frank- 
rike erbjöd under den Napoleontiska tiden det mest slående 
bevis på olämpligheten af politiska gränser för en flora, 
hvilka utvidgades hvarje år, så att sista Supplementbandet 
till Decandolles Flore Francaise äfven upptog hela Piemonts, 
Belgiens, Hollands o. s. v. floror. Författarne hafva åter- 
gatt till Frankrikes naturliga gränser — och räkna icke ens 
Corsica (som egentligen tillhör Italiens) till den. egentliga 
Franska floran (se titeln). Deremot sakna vi de under En- 
gelsk spira lydande Normandiska öarne, men detta inverkar 
icke på framställningen , då deras vegetation fullkomligt öf- 
verensstämmer med den närliggande Franska kusteus. Vi 
erinra oss ej mer än en enda, för dem egendomlig, art, neml. 
Centaurea Isnardi L., hvilken Decandolle förmodar ned- 
stamma från C. aspera. Franska floran blir så begränsad 
sannolikt den rikaste, liksom Englands den fattigaste, af alla: 
de större naturliga florgebiet, hvaruti Europa fördelas, så 
väl genom de tvenne olika haf, som. skölja dess stränder, 
som genom Auvergnes och Dauphinés egendomliga geognosti- 
ska bildning. Fördelas Europas lågland i trenne större geo- 
grafiska bälten, som bäst torde utstaka gränserna för södra, 
mellersta och norra Europas vegetation, nemligen Kornets, 
Vinrankans och Olivens, tillhör Frankrike väl hufvudsak- 
ligen den medlersta, men under den förstnämnda falla nord- 
vestra, under den sednare Medelhafs-provinserna. Frank- 
rike erbjuder derfór en fullkomlig jemnvigt emellan den syd- 
och nord-europeiska vegetationen, vida mer àn Tyskland. 
Manga i Skandinavien inhemska växter, som saknas i Tysk- 
land förekomma i Frankrike, så väl längs vesterhafvet t. ex. 
Silene maritima, Conopodium denudatum, som på Pyrene- 
