AS * : 
villosus Pers. och hans Rh. angustifolius en  smalbladig 
form af Rh. major. 
15. Globularia vulgaris L. år en föränderlig växt, som 
redan Tabernæmontanus*) skilde i trenne arter: Bellis coe- 
rulea (vulgaris), hvilken är den Olündska eller Gå. spinosa 
Willk., Bellis coerulea apula och B. coerulea monspeliensis, 
hvilken år Gå. vulgaris Willk.; men redan C. Bauhinus 1 
sin Pinax p. 242 anmärkte, att dessa endast äro variete- | 
ter, en åsigt, som. delades af alla foljande Botanister. och 
fastställdes af Linné. Det berodde således helt och hållet 
på en förvexling, som Sjöstrand i sin förteckning på Ölands 
växter riktigt anmärkt, att Willkomm i den större eller vår 
vanliga Svenska form. trodde sig återfinna G. spinosa. L., 
hvilken år en utmärkt: väl skild art och redan tydligen be- 
skrifven af C. Bauhinus under namn af Bellis coerulea spi- 
nosa, men af Willkomm beskiefs såsom ny: G. ilieifolia. 
Bland sednare författare- har De Candolle fil. i sin Prodro- 
mus återställt. den äkta G. spinosa och skiljer, liksom Gren. 
& Godr. m. fL, G. vulgaris och spinosa Willk. icke ens 
såsom. varieteter. - Från Gotland har jag sett exemplar full- 
komligt motsvarande Willkomms G. vulgaris, men vistigast 
är, att den sistnämnda uppvüxte i hürvarande trädgård af 
frön, samlade vid Resmo, Willkomms vàxtstülle. för sin G. 
spinosa. Men följande år, dà roten och hela växten blifvit 
starkare, öfvergick den till Willkomms G. spinosa. 
16. Plantago minor Fr. har å bårvarande Bot. Tråd- 
gård visat sig vara perenn, så att den, sådd tidigt i bånk, 
icke ens blommat första året, hvilket äfven Sjöstrand an- 
märkt vara förhållandet på Öland. Plantago tenuifolia 
W.:K., som med densamma .blilvit. fórvexlad, år deremot en 
planta fugax. Sådd på fritt land, blommar den redan i 
Juli och är i Augusti fullkomligt förvissnad med mogna frön. 
47. Af. Cornus: sanguinea förekommer en utmärkt và-. 
rietet, beskrifven under namn af C. latifolia i Röm. & Schult. 
Mant. Vol. IV. p..250. - Den odlas i hörvarande trädgård, 
sannolikt af Svenskt ursprung. | Sàsom icke anmärkt i 
å *) Se Tabernæm. Kreuterb. edit. 1625. II. p. 43—44. Besynnerligt år, 
"att man förbisett dessa ganska kånneliga figurer, som Linné citerar; Linnés 
Globul. vulgaris «, år vår Svenska, hans y. Willkomms Gl. vulgaris. 
 Tabernemontanus och alla äldre betrakta äfven vår som hufvud-arten. 
