40 
Centunculus minimus L. Uddevalla vid Kärra. T. K. 
Primula scotica Hook. Östersund i Bjórnmyran spars. 7. K. 
Crambe maritima L. Bohusl. Storön bland Wåderöarne, 
Hvalö etc. T. K. 
Isatis tinctoria L. N. Upl. Billhamn. J. A. W. 
Camelina sativa Cr. Fr. Gotl. Snåckers i Hangvar. K. J. 
X Lönnroth. 
Helianthemum vulgare Gærtn. var. obscurum. Ronneby. do 
Epilobium parviflorum Schreb. N. Upl. Ófverboda och Hille- 
bola samt hår och der efter Dalelfvens stränder. J..4. W. 
Cotoneaster nigra Wahlb. Uddevalla flerest. 7. K.; Blek. 
Wåmö, Flåskholmen. J. A. 
Rubus idæris L. var. lacmiatus: foliolis laciniato-incisis. 
Uddevalla, Lindesnäs i branterna mot hafvet. En högst 
utmärkt och vacker form! 7! K. 
— . Wahlbergii Arrh. 'Blek. Lyckeby, Werkö, Utö. J..A. 
—  thyrsoideus Wimm. Blek. Lyckeby, Wåmö. J. A. 
G'eum intermedium Ehrh. Blek. Silltorp. J. A.; Gotl. Hessle 
i Fleringe S:n. Cleve. 
Melilotus arvensis Wallr, Uddevalla, Kasens Nabb, trol. 
tillfällig. 7. K. 
Salix purpurea L. Blek. Wämö. J. A. : 
Gagea spathacea Schult, Uddevalla, Marieberg. T. K. 
Sparganium, submuticum (Hn.), e" Sp. hyperboreum Læst.). 
Jemtl. Ahs S:n vid och i Åhsskottbåcken. T. K.; Sal- 
ten, Junkersdalen. 7: U. 
Lycopodium complanatum L.* sabinafoliwum W. Uddevalla 
vid Strömmeland på Stadsfjållet. 7* K. 
-— Såsom ett bevis på den nästan otroliga kraft, som växter 
under sin utvecklingsperiod förmå utöfva, mà anföras ett förhållande, 
som flera år à rad visat sig hår vid Upsala. Bakom Bibliotheks-bygg- 
naden är nemligen marken ganska vattensjuk, så att hvarje höst stora 
massor af Coprinus comatus der uppväxa. För att emellertid fórmin- 
ska fuktigheten lades en stensalt rännsten tvärt igenom den trakten, 
der Coprinus hade nedslagit sina förnämsta bopålar samt tilistampades 
lera ofvanpáà den kringliggande jorden. Hösten kom emellertid med 
sina ymniga regn, och i och med detsamma vaknade svampens my- 
celium till nytt hf. Snart märktes sprickor och smärre upphöjningar 
i leran, stenarne började skjutas ur sin ordning o.s. v., tilldess slut- 
ligen bela svampmassan efter ett regn oemotståndligt bröt upp, vrå- * 
kande kring sig stenar och stora lerstycken af säkerligen punds-vigt, 
och det utan att: man hos svampen kunde spåra någon sönderkross- 
ning eller skada. Och detta förmådde en obetydlig svamp, mjukare 
än snö, af hvilken efter ett dygns förlopp ej annat återstår än en 
svart, bläcklik vätska! | 
UPSALA, WAHLSTRÖM & c. 1857. 
