56 
siska arbete, som jemte: Kochs Synopsis Flore Germanicæ 
utgör hufvudverket för Central-Europa. Det torde hår vara 
lämpligt att fästa uppmärksamheten på dess betydelse à för- 
hållande till sina företrädare: 
. Under Tournefortska perioden bearbetades franska Barn 
med stort intresse och flera af dess special-floror ega ännu 
värde såsom Magnolii Botanicon Monspeliense, Garidells 
Plantes d Aix, Mappii och Linders floror öfver Elsas, men 
framför allt Paillantii Botanicon Parisiense. Efter Linnean- 
ska reformationen har detta nästan upphört, ty Gouans och 
några få andra specialarbeten äro af underordnadt värde. Un- 
der det Botaniken i hela Europa och strångast i Spanien och 
England slöt sig till Linneanska reformen, framgick! den i 
Frankrike på en egendomlig bana. | Man tog derfore i all- 
månhet föga notis, om hvad i Frankrike framställdes, så att 
franska bestämningar, om än äldre, vanligen tillbakasattes, 
och nekas kan icke, att Adansons barbariska och Aublets ka- 
raibiska namn i visst afseende rättfärdigade ett sådant för- 
farande. Men å andra sidan ignorerade franska skolan, sóm.nu 
uteslutande egnade sig åt exotiska vüxternas studium, nåstan 
allt, som efter Linné framställdes i andra länder, och till en 
del finner man dertill ännu spår i Decandolles F/ore Fran- 
caise, som återvickte intresset för Franska: Florans studium, 
,ty under hela föregående perioden egde man icke annat ar- 
bete öfver Franska Floran, än Lamacks äldre Fl. Francaise, 
hvaraf Decandolles egentligen var en omarbetning.  Loiseleurs 
nära samtida Flora Gallica , skrifven efter Linnés system och 
mönster, innehöll åtskilligt af större värde, men Mutells fran- 
ska flora år en mindre tillforlitlig so ME — Fürst 1 sitt 
Systema och i sin Prodromus ófvergick Decandolle till en 
mera universell behandling *) och à andra sidan började man, 
sedan R. Brown fürklarat.sig. für Jussieuska methoden, att 
Grunddragen af. Piteå Lappmarks Våxt-fysiognomi är numera óf- 
verflödig, dà i Bot. Notis, 1856 M 11—12, hvilka dà ej ünnu kom- 
mit till Upsala, en sådan redan är införd. 
”) Stundom tycker man sig likväl märka ett bomödande att E in- 
skjuta Linnés bestümningar t. ex. Ballimora »emedan 'den ej växer 
vid staden Baltimore», fast den år tillegnad den Baltimore, till hvilken 
Mantissa II är dedicerad — eller att onódigtvis draga dem i tvifvel 
A. ex. Senecio. erucæfolius och sarracenicus, Crepis virens m. fl. 
