35 
rikaste slägte i verlden ej fördelas i flera, hvartill nöden väl 
tvingar, utgöra de Europeiska Cinerarie en väl begränsad, 
naturlig grupp, hvarföre detta slägte bibehålles af Koch, Ber- 
toloni och flera andra utmärkta florister. - Arterna i detta 
slägte tillhöra de mest polymorfa, värdiga pendenter till Ta- 
raxacum officinale, Hieracia 0. s. v. 1 allmänhet äro Syn- 
genesisterna, såsom tillhörande just närvarande verldsperiod, 
tillika de minst fixerade vid sina typer. Cineraria palustris L. 
är visserligen minst föränderlig; €. congesta B. Br. är dock deraf 
en så obetydlig, fórkrympt arktisk form, att. den knappt för- 
tjenar anmärkas såsom varietet: (Vi ega exemplar af densamma 
både från Ryska Lappmarken och Samojedernas land). Jem- 
för för öfrigt Torr. & Gray Flor. Bor. Amer. — Till C. crispa 
L. har Wimmer redan für linge sedan bevisat, att C. rivu- 
laris W. K., sudetica Koch och crocea Tratt. (en förändring 
med. brandgula blommor, motsvarande C. aurantiaca af fol- 
jande) höra. Ehuru dessa 4 åter skiljas i DC. Prodr. visa 
dock fullständiga serier af authentika exemplar, att de utgöra. 
en enda art, till hvilken. äfven Senecio Schkuhrii DC. bör 
hänföras; men C. papposa Rchnb., som Wimmer för till C. 
crispa , hörer. enligt Decandolle. och våra exemplar. till den 
följande: eller C. campestris Retz. På Skånska slätten före- 
kommer. denna mycket enformig och lågväxt, men redan vid 
Ignaberga högväxt såsom i Lappland och vid Petersburg. 1 
Ryska Lappmarken framträder den deremot i en sådan máng- 
fald af former, att man bland dessa kan uppsöka C. papposa 
Rehnb., spathula folia. Gmel. , aurantiaca Hoppe — och. så- 
- kerligen höra alla arter af denna sektion .A2 406—112 i 
DC. prodr. till en "enda art. Vi ega derifrán: exemplar; full- 
komligen emotsvarande Senecio flammeus DC., men för öf- 
rigt så lika den Skånska Cin. campestris, att man ej kan på 
minsta sätt skilja dem åt, utom genom blommans fårg. . Od- 
lad i hárvarande Botaniska trädgård af frön hemförda af Doct. 
Angström uppvåxte C. longifolia Jacq. Härvid bor tilläggas, 
att Meyer i sin Chloris Hannoverana för lång tid tillbaka vi- 
sat deras fullkomliga identitet, men han går ännu längre och 
förenar dermed äfven Cin. ovirensis Koch, alpestris Hopp., 
pratensis Hopp. m. fl. eller tillsammans 10 såsom egna arter 
i Tyska Flororna upptagna, och att dömma efter mina exem- 
plar, vågar jag icke bestrida denna åsigt. I Skandinavien 
