6 
gare begränsade. Den äldré vetenskapen var mera en nåtur- 
forskning i stort, den nyare i smått; snillets skarpsynthet 
(»acerrimum ingenium» ställer Linné främst) gällde mer än 
ügats. Ty då vetenskapen nu mera mindre studeras för att 
läras, än att lära; mindre för att tillegna sig det redan kända, 
än för att framkomma med eget nytt, måste man lemna ve- 
tenskapen i sitt hela omfång å sido och kasta sig blott på 
enskilda delar och fullfölja dessa till sina yttersta detaljer. 
Vetenskapen vinner derigenom  visserligen i omfång, men de 
enskilda delarne upparbetas derigenom till stater i staten och 
genom olika principer går det allmänna sambandet förloradt. 
Vi anmärka detta som ett faktum, och icke för att klandra, 
emedan det har sin grund i melskttal inskrånktheten, hvilken 
gör arbetets rordelnig nödvändig. Författaren häraf, som nu 
mera är en af de få qvarlefvande från den — skolan, 
som sökte tillegna sig vetenskapen i hela dess omfång och 
följa densamma i alla Areena delar, måste sjelf nu erkänna . 
nödvändigheten deraf, emedan han just derföre måste lemna 
så mycket påbörjadt ofullbordadt, och ännu omöjligare är det 
1 vår tid, då vetenskapen vunnit en så mångdubbel tillväxt. 
Men ännu tydligare framstår denna motsättning emellan 
den äldre supranaturalistiska och moderna rationalistiska — 
eller kanske bestämdare biologiska och materialiska uppfatt- 
ningen af de djupast i vetenskapen ingripande frågor: En 
sådan är onekligen, antingen lifvet är en sjelfstándig princip, 
som ur materien iklider sig kroppslig gestalt och sjelf bildar 
organernå för sin verksamhet, såsom Aristoteles och Linné - 
antogo, eller det år, efter nyares åsigter, de enkla kemiska 
elementernas bildningsdrift , som (rambringar organismen och 
deras funktioner, så att äfven den högsta: tänkandet blott är 
en kemisk process — hvarigenom materialismen förnekar just 
det, som enligt Cartesius utgjorde beviset för vår sjelfständiga 
tillvaro. Ty, säger man, endast de så kallade elementerna 
äro särskilda, väsentliga naturalster; alla andra äro bildade 
genom en temporär sammansättning och samverkan af dessa 
elementer. Men, invänder en af vår tids utmärktaste naturfor- 
skare, hafva grundämnena mera rätt att tillerkånnas sjelfstán- 
dig tillvaro än menniskan sjelf? År det en mera djerf hypo-. 
thes, att menniskan tänker sjelf, att djuret rör sig sjelft, plan- 
tan sjelf frambringar de bestående formerna för sin organism, 
