196 
utan. betydlig. vigt för vetenskapen genom Bursers herbarium 
och Thunbergs generösa donation af sina samlingar. ' Oaktadt 
deras: ofullkomlighet i jemförelse med nya tiders anspråk 
vidlåder dem en ærugo nobilis, som ej tillkommer: nyare 
samlingar. | 
Så väl härigenom, som genom det mångdubbelt ökade an- 
talet af vetenskapens idkare, har förhållandet dem emellan äfven 
i allmänhet förändrats. Naturforskarne bildade då en eccle- 
sia militans, voro knappast tolererade i de lårdas gillen, 
och slóto sig derfóre med innerlig vänskap tillsammans 
och utgjorde ett slutet ordensförbund, fast utan stadgar och 
hemligheter, utbredt öfver hela den civiliserade verlden. In- 
gen egnade sig derát utan inre kallelse, utan mod att blifva 
martyr för vetenskapen. Huru annorlunda nu; naturveten- 
skaperna börja blifva en ecclesia triumphans, som ger bröd 
och ürestüllen, hvilka äfven lycksökare efterstråfva.  Häri- 
genom har det allmänna sköna brödraförbund, som förr förenade 
alla vetenskapens idkare, blifvit sóndersprüngdt till mer eller 
mindre ensidiga sekter, som söka forküttra hvarandra, ehuru 
tidsandan ej medgifver deras stegring till odium theologicum. 
Onekligen: är det ock svårare, sedan vetenskapen nu blifvit 
allmännare spridd, för den enskilde att nu väcka uppmärk- 
samhet, eburu hjelpmedlen till egna forskningar högst be- 
tydligt blifvit underlättade. Men för att vinna «detta mål 
forledes mången till antagande af en ton af förnäm öfver- 
làgsenhet, att skeft eller ofullständigt referera andras åt= 
gärder. (åtminstone deruti uppsöka så många brister som 
möjligt), att för hvarje tillagdt eller förändradt ord i en 
karakter tillsätta sin hallstimpel med ett emend. eller ett 
oro parte"), dà man ej känner hvad en författare  afsett, 
jemte en mängd dylika små skenbart oskyldiga konstgrepp. 
Uppfattar man många kontroversier till deras inre halt, skall 
man finna, att de ofta mindre röra sak, än framstållningens 
:temligen' likgiltiga form. Hvad jag för min del mest lider 
af att se, då jag låser mellan raderna, år den småaktiga 
fåfänga, som uppenbarar sig i begäret att af ringaste an- 
ledning tillsätta sin signatur till så många arter som möj- 
*) Af Segestrella lectissima hafva vi sett blott ett enda. exemplar 
och likväl citeras den af Trevisan under trenne olika arter (?) med 
tillägget pro parte. 
