D4 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
Sätter man för korthets skull 
och slutligen orthogonalhastigheten 
U = V sin «(VI Se + ID u cot a) el), 
!? ww w 
sa visar eqv. (10), att, när de på kroppen verkande krafterna 
hålla hvarandra i jemvigt (eller när inga krafter verka), blifver 
orthogonalhastigheten proportionel med den hastighet, hvarmed 
kroppens tyngdpunkt förflyttas. | 
Antag nu, att kroppen endast averkas af tyngdkraften; lat 
g beteckna dennes acceleration. Den acceleration, som en punkt 
af kroppen eger, kan anses sammansatt af de accelerations- 
komposanter X', Y', Z', som skulle uppkomma, om tyngdpunkten 
vore fast, och af tyngdpunktens acceleration g. Beteckna m, n, 
p de vinklar, som koordinataxlarne bilda med lodlinien, så är 
X=X'+ geosm 
WEST NNEERGICOSNNR E GSS (11), 
Z =Z' + gcosp | 
der X‘, Y', Z bestämmas af eqv. (6), och der man har 
cos ACO SETS cos. Aare (12). 
Vore kroppens trenne principaltröghetsmomenter i afseende 
på tyngdpunkten lika hvarandra, skulle man ega i det sist be- 
traktade fallet | 
a WL 
dt Ra 
Eqv. (4) visar, att da äro de med den ögonblickliga rota- 
tions- och glidningsaxeln parallela komposanter af accelerationen 
för alla punkter lika hvarandra i samma ögonblick. Något acce- 
lerationscentrum kan då ej finnas, så framt ej u är konstant, i 
hvilket fall ett oändligt antal punkter, liggande på en rät linie, 
