EDLUND, DEN ELEKTR. KRAFT. VID BERÖR. MELLAN METALL. 17 
tion utslaget blef mindre än förut. Detta berodde utan tvifvel 
derpä, att den nya wismuthstangen i thermoelektriskt hänseende 
var nagot olika med den förra. Det visar sig dock, att det 
undantag, som kombinationen wismuth—-koppar gör, icke beror 
af en felaktig bestämning. 
I den elektriska tensionsserien hafva de olika metallerna 
enligt SEEBECK följande ordning: silfver, platina, koppar, jern, 
wismuth och zink, hvaruti hvarje föregående blir negativt elek- 
trisk i beröring med de efterföljande. Ehuru olika observatörer 
funnit denna ordning olika, till en del till följd af metallernas 
förorening med främmande ämnen, så är det dock uppenbart, att 
någon likhet mellan tensionsserien och den serie, hvari metaller- 
na ställa sig med hänsyn till de absorberade eller producerade 
värmemängderna, då en ström genomgar kontaktstället emellan 
dem, icke förefinnes. Då nu enligt den theoretiska bevisning, 
som vi i en föregående uppsats meddelat, ifrågavarande värme- 
mängder afgifva ett mått på de elektromotoriska krafterna, så 
måste man häraf sluta, att den elektriska tensionsserien med 
dessa krafter icke står i något närmare samband. Det är der- 
före högst sannolikt, att den elektriska tensionen icke uteslu- 
tande eller ens väsentligen beror af kontakten mellan de bägge 
metallerna, utan äfven af de gaser eller det vattenlager, som 
kondenserats på deras ytor; ett antagande, för hvilket, såsom 
bekant är, flera skäl tala. Deremot visar sig den elektromoto- 
riska serien vara densamma som för de thermoelektriska kraf- 
terna. De metaller, som vid kontakt sinsemellan bilda den största 
elektromotoriska kraften, gifva ock den största thermoelektriska 
strömmen vid kontaktställets uppvärmning; men dessa thermo- 
elektriska stömmar äro icke för alla kombinationer proportionela 
med de motsvarande thermoelektriska krafterna. 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. lo, ASO 2 
