EDLUND, DEN ELEKTR. KRAFT. VID BERÖR. MELLAN METALL. 13 
wismuth—koppar .................. 141,3, 
nysiliver NO PP AR eds 15,57, 
platina—koppar .............. CS 
koppar—jerm. ................. NASE: 17,83. 
53. För att undersöka, huru dessa metallkombinationer för- 
hålla sig i thermoelektriskt hänseende, anställdes efterföljande 
försök. De sammanlödda metalltradarne böjdes i närheten af 
kontaktstället, så att de blefvo parallela med hvarandra, och 
lödvingsstället nedsattes derefter mot bottnen af ett profrör af 
glas, som ställdes i en stor glasbägare, fylld med kallt vatten 
På det att vattnet endast mycket långsamt skulle uppvärmas af 
luften i rummet, var glasbägaren omgifven af ett lager af vadd 
och täckt af en pappskifva, 1 hvilken det nämnda profröret var 
nedstucket. I profröret nedsattes en känslig thermometer, och 
dess öfre öppning omkring de båda tradarne och thermometer- 
röret igenstoppades med vadd. På detta sätt höll sig tempera- 
turen 1 profröret mer än tillräckligt länge konstant, för att 
lödningsstället skulle kunna hinna antaga den temperatur, som 
thermometern utvisade. De två fria ändarne af de båda tra- 
darne, hvilka räckte langt ofvanom den täckta glasbägaren, för- 
bundos med ledningstrådarne till magnetometern, hvilka bestodo 
af koppar. Det af dessa båda sammanfogningsställen, som be- 
stod af olika metaller, omgafs af vadd, sedan kulan på en känslig 
thermometer blifvit placerad så nära som möjligt intill kontakt- 
stället. Utslagen på magnetometern, hvilka aflästes med tub 
och skala på vanligt sätt, voro proportionela med strömstyrkan, 
och denna kunde regleras med en i ledningen insatt rheostat. 
Ledningsförmagan i banan för den thermoelektriska strömmen 
- undersöktes med en magnetinduktor, hvars rulle var i ledningsbanan 
innesluten. Utslagen, som erhöllos med de af induktorn förorsakade 
induktionsströmmarne, gafvo på detta sätt ett mått på lednings- 
förmågan. Vi upptaga i det följande blott medeltalen af de 
anställda afläsningarne. 
Försöket 13. Wismuth—koppar. 
