198 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
kunden, samt att följaktligen den omnämda retardationen, obe- 
tydlig som den synes, dock fordrar en motverkande kraft af 
30,000 millioner skålpund med en hastighet af 60 fot i minu- 
ten, så är det bevisligt, att inga andra krafter än luftens mot- 
stånd eller flodvattnets och hafsströmmars inverkan kunna fram- 
kalla en så ansenlig retardationskraft. Som den förstnämda af 
dessa motstandskrafter öfvervinnes till större delen derigenom, 
att det af solen upplyftade vattnet meddelar den bristande rö- 
relsehastigheten till luftmassan, på sätt allaredan är förklaradt, så 
följer, att flodvattnets uttömmande emot eqvator och hafsström- 
marne äro de hufvudsakligaste verkningar, hvilka åstadkomma 
rotationshastighetens minskning. 
I största korthet får jag tillkännagifva, att enligt under- 
sökningar, hvilka nu sysselsätta mig, det meteorvatten, hvilket 
föres från de ängbildande eqvatorialtrakterma till södra Ocea- 
nens aflägsna delar, förorsakar under dess rörelse mot eqvator 
för ersättandet af evaporationsförlusten inom tropikerna en re- 
tardationskraft mångfaldigt större än hvad föregående beräk- 
ningar visa. Följaktligen, ehuru dessa redogöra för endast en 
femtedel af rotationsrörelsens iakttagna minskning, så tillkänna- 
gifva de omnämda undersökningarne, att orsakerna till nästan 
hela retardationen möjligen komma att blifva nöjaktigt demon- 
strerade, sedan man tillagt tidvattnets (af Herr MAYER så högt 
öfverskattade) hämmande kraft. 
"Med anledning af det föregående får jag åter fästa astro- 
nomernas uppmärksamhet vid solens inflytande på jordens rota- 
tionsrörelse; fullt öfvertygad att, sedan ämnet blifvit tillbörligt 
oranskadt, man skall finna mina beräkningar tillräckligt nog- 
oranna för att afgöra frågan, huruvida solens strålande värme 
framkallar krafter, hvilka kunna så betydligt ändra jordens ro- 
tationshastighet och dygnets längd, att derigenom den iakttågna 
accelerationen af månens medelrörelse kunde förklaras. 
Uppmaningen till astronomerna, i mitt föregående medde- 
lande till Vetenskaps-Akademien, att »rikta sin uppmärksamhet 
at detta håll», hade visst icke för afsigt att anförtro åt dem 
