CLEVE, OM NÅGRA ISOMERA PLATINABASER. TST 
dunstningeftertillsatsafsvafvel- skiljes klorsilfverlangsamt. Man 
syra. Gulhvit kristallgröt. b) erhäller en gul lösning, som vid 
basiskt Pt, a, O, tag er- afsvalning afskiljer en halffly- 
3 tande, plåsterlik, amorf gul 
hölls genom dekomposition af ; i 
massa, som vid luftens vanliga 
kloriden med svafvelsyrad silf- / 
: An ee temperatur steinar till spröda 
veroxid. Halmgula, harda skor- 
och amorfa klumpar. Analysen 
or af tätt hoppackade smä så 3 
P pP gaf värden, som nagorlunda 
nalar. Rt R 
öfverensstämma med dem for- 
SSOA 5 3 
LH, / fordrar. 
Behandlas detta salt med svaf- 
meln Pt, a, O, 
velsyra, erhålles gulhvita, icke 
kristalliniska korn. Saltet sy- 
so 
0) 2 
4 80, 
ehuru jag ännu icke lyckats er- 
nes ega formeln Pt, a,, 
hålla någon från öfverskjutande 
syra fri produkt. 
Försök att ur platinakloruramoniak eller motsvarande sulfat 
bereda basens hydrat har ännu icke lyckats mig. Behandlas 
kloriden till platinamin med salpetersyrlig silfveroxid, utfälles 
klorsilfver men icke fullständigt, quäfoxid utvecklas och man 
erhåller ett kristalliserande salt, innehållande på en gång silfver, 
klor och platina. Platinakloridamoniak förhåller sig på enahanda 
vis till silfvernitrit. Tyvärr har jag icke haft tid att undersöka 
dessa märkliga föreningar närmare. 
Förklaringen öfver orsaken till dessa besynnerliga isomerer 
är ingalunda lätt gifven. BLOMSTRAND !) söker göra troligt att 
den af LANG först framstälda salpetersyrliga platinoxidulamo- 
niaken är platonitrosamin 
ÖOFMNNA 
Fa 
Erlen 
dern=NO. 
Se 
‘) Chemie der Jetztzeit p. 353 samt Öfvers. af K. Vet. Ak. Förh. XXVI D- 
222, 1869. 
