BLOMSTRAND, ANMÄRKNINGAR TILL FÖREST. UPPSATS. 791 
antagandet, då dess riktighet eller oriktighet vid de facta, som 
för tillfället funnos att tillgå, hvarken stod att bevisa eller att 
vederlägga. 
Hade det vid nedskrifvandet af mina anmärkningar rörande 
den salpetersörliga platinaoxidulamoniaken — endast ett exempel 
bland många på förhandenvaron af en bestämd kopplingslag — 
O.n 
fallit mig in att tänka pa möjligheten af formeln: san ere 
skulle jag ej länge varit tveksam i valet. Endast det vid en 
sadan uppfattning fullt normala i atomernas sammanslutning 
skulle synts mig mer än tillräckligt att fälla det afgörande ut- 
slaget. Möjligheten af en efter CLAUS” kopplingsthori overksam 
amoniak hade da ej heller behöft medgifvas. 
Ännu mindre kan nu blifva fragan om vidhallande af den 
förut föreslagna formeln, da föreningen från att vara fullkomligt 
isolerad framstår som endast ett enskilt fall ibland en hel rad 
af analogt sammansatta. 
Att platinaklorurens öfverförande till kloriden af en amo- 
niakbas kan erbjuda ett första stadium af inverkan, då endast 
metallens ena angreppspunkt vid reaktionen afficieras, liksom 
att, som redan deraf synes följa, de 2 angreppspunkterna ej 
hafva fullt enahanda funktion, är lätt förklarligt och skulle till 
och med a priori varit all anledning att vänta, om också adaga- 
läggandet att så kan inträffa 1 högst väsendtlig mån vidgar var 
kännedom om platinans qväfveföreningar. Att det företrädesvis 
måste ske vid användning af platinaklorurväte, då amoniakens 
eller den kols. amoniakens inverkan af syrans närvaro försvagas, 
på samma gang den i lösning försiggår lättare än annars, är 
äfvenledes lätt att inse. Blir således formeln för inverkan 
= a a ee 
kan man knappast undgå att för det salpetersyrliga saltet för- 
utsätta enahanda reaktion: 
sl 
ER ANNO: 
K.O.n blir utan vidare afskild och kan lemnas ur sigte. 
