832 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
För att om möjligt fa denna sväfvande fråga fullständigt 
utredd, har jag under arenas lopp begagnat mig af hvarje till- 
fälle här i Bohuslän för att studera dessa förmenta arter, lika- 
som att i det museum, som star under min ledning, uppställa 
ett i och för frågans lösning tillfredsställande material på detta 
område. Det är derföre tydligt, att ett större förråd af anteck- 
ningar efter naturen föreligga; men till sist finner jag dock, att 
det endast är nödigt offentliggöra det väsentligaste, hvilket ock 
i några få satser här nedan skall blifva sammanfattadt. Da det 
emellertid här gäller ingenting mer eller mindre, än att utur 
systematiska listan utrangera en hittills erkänd »art», är det 
likafullt angeläget att något närmare redogöra för mina iaktta- 
gelser på detta område, men ej skall jag derföre blifva onödigt- 
vis vidlyftig, hvilket ej eller är behöfligt, da exemplar föreligga, 
hvilka på samma gang hafva karakter af Trigla gurnardus och 
dl r. Blochu. 
För det första skola vi derföre anföra de karakterer, hvilka 
man ansett väsentliga för de båda »arterna», hvarefter vi vilja 
tillse "huruvida dessa karakterer äro tillfyllestgörande för upp- 
ställning af olika species. 
Enligt de olika författarne har salunda: 
Trigla gurnardus Trigla Bloch. 
1): l:sta ryggfenans 3 eller 1): I:sta ryggfenans strålar 
4 strålar på främre sidorna glatta, utan krenulering !). 
krenulerade; den I:sta äfven 
framtill. 
2): Benplatarna pasidorna om 2): Benplatarna på sidorna om 
ryggfaran krenulerade. ryggfaran ej krenulerade ?). 
!) I beskrifningen säger likväl, a) KRÖYER: »De tre förste Straaler vise ingen 
Granulationer, eller i alt Fald saa höjst ubetydelige, at selv en meget staerk 
Luppe ingen bestemt Forestilling giver om dem. b) NILSSON: att den 1:sta 
strålen på framkanten, med lupen, visat sig obetyligt knottrig. c) Cuv. et 
VAL.: »on ne voit qu'une dentelure å peine perceptible sur le tranchant an- 
terieur des deux premieres. 
2) I beskrifningen anför dock NILSSON, att de »pa öfra kanten äro nästan 
jemna». 
