AGARDH, CHLORODICTYON. 429 
cellerne visa sig hos dessa slägten med spetsarne till en början 
fria, antydande sålunda det sätt, hvarpå det inre blifvit bildadt. 
Hos den än mera egendomliga Claudea kan bildningssättet 
jemväl spåras genom jemförande af olika utvecklingsstadier. Här 
börjar det sedermera som en tyllspets genombrutna, at endast 
den utatböjda sidan af en bagformig costa utgående, och sålunda 
ensidiga bladet, som ett smalt lancettlikt, fullkomligt regelbundet 
två-sidigt blad, med sammanhängande parenchym. Detta lilla blad 
visar den mellersta cellraden något olika bildad än bladets kan- 
ter, hvilka småningom vika sig tillbaka, under det bladet kröker 
sig bagformigt för att bilda den blifvande costan. Från: den 
mellersta cellraden af det sålunda ombildade lilla bladet ut- 
skjuter en serie af celler, som småningom utbildas till lika for- 
made små krökta blad, hvilka i sin ordning utveckla en ny serie 
af småblad, som fortgå på samma sätt att utbilda nya. Enär ett 
sadant småblad framskjuter från hvarje cell af den mellersta 
cellraden, så är afståndet mellan de med hvarandra parallela 
sınabladen så obetydligt, att när en ny serie smablad framkom- 
mer fran det ena, dessa snart med sina spetsar na det näst- 
följande bladets costalceller och sammanvexa dermed. Sa för- 
vandlas alla dessa småblad till de lineära maskorna i den tyll- 
lika väfnad, hvaraf det fullbildade bladet hos Claudea består. 
Hydrodictyon visar således en cellcomplex, hvars särskilta 
celler uppkommit icke genom det hos vexten vida vanligaste 
bildningssättet — genom utveckling och delning af en modercell 
— utan snarare på ett sätt som påminner om hvad man kallat 
fri cellbildning, ehuru sporidierna väl icke uppkomma från sär- 
skilte, förut så att säga individualiserade, nuclei. Hos de andra 
slägtena, som nyss blifvit nämnda, finnes deremot det vanliga 
bildningssättet, genom utveckling och delning af moderceller. 
Hos Claudea spåras redan hos de först bildade cellerne en funk- 
tionsfördelning, 1 det den mellersta cellraden i det ursprungliga 
bladet blir den, hvars celler frambringa nya, under det att kan- 
terne knappt torde äga annan funktion än att utgöra ett stöd 
för de förra; dessa kant-celler upphöra till och med att fram- 
