462 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
att från O lika stora bagelementer 4s på dem afsättas. Jem- 
förelsen mellan de motsvarande olika värdena på 4Q bör då 
visa sambandet mellan kroppens elementära förändringar och de 
dervid upptagna eller afgifna värmemängderna. Men man har 
der I är en oändligt liten qvantitet af högre ordning än den 
första. Den partiela differential-koefficienten (=) är kroppens 
specifika värme under konstant volym. Den partiela differential- 
koefficienten (5) åter benämnes af några fysici !) kroppens la- 
tenta utvidgningsvärme. I det följande skola dessa båda koef- 
ficienter betecknas med c och !. De äro båda funktioner af de 
oberoende variabla v och 7’ samt bestämda för ett gifvet läge 
hos punkten O. Mau kan nu sätta 
AN = oA lol 0650000808 (14). 
Antag 0 som origo för ett koordinatsystem, hvars axlar 
äro parallela med v, 7’ och p axlarne och der Av, AT och Ip 
äro koordinater till ena ändpunkten af bågelementet med läng- 
den As. Eqv. (14) angifver då värdet på _/Q uttryckt i dessa 
koordinater, hvarvid v, T och p samt följaktligen c och ! äro 
konstanta. Antages vidare ett nytt koordinatsystem x, y, z, som 
äfven är rätvinkligt och har origo i O, hvars z axel samman- 
faller med ytans normal i nämnde punkt, har man 
Åv = ar + ay + az 
TATE ARR a (15), 
AT =b2 + by + b"z 
om a, da .... äro cosinus för de vinklar de båda koordinat- 
systemens axlar bilda med hvarandra. Af eqv. (14) och (15) 
erhålles 
AQ = abe + al) + ylb'c + a'l) + 2(b"e + al) + 4. 
Men emedan xy planet sammanfaller med tangentplanet till ytan 
i punkten O, måste = koordinaterne till ändpunkterna af bag- 
elementen vara af en högre litenhetsordning än &y koordinaterna. 
1) T, ex. VERDET: Theorie mécanique de la chaleur, T. I, p. 33. 
