DAHLANDER, UNDERSÖKNINGAR BETR. D. MEK. VÄRMETHEORIEN. 465 
motsvara negativa värmemängder. Den största värmemängd, 
som en kropp kan upptaga eller afgifva, motsvarar en förändring, 
geometriskt angifven af en kurva, som löper orthogonalt mot de 
. .| - 
adiabatıska kurvorne. 
Hvad beträffar den isothermiska kurvan, så är för henne 
AT =0, och af eqv. (15) samt (18) erhålles da 
ae od). 
tang. u = — y 
År « axeln tangent till den adiabatiska kurvan, gifver eqv. (25) 
storleken af den vinkel, under hvilken de adiabatiska och iso- 
thermiska kurvorna skära hvarandra. 
Man ser af eqv. (25), att genom hvarje punkt går en och 
blott en enda isothermisk kurva. 
Af eqv. (23) kan man härleda en ytterst enkel grafisk fram- 
ställning af värmefenomenen vid en kropps elementära förändring. 
Man uppritar nemligen 1 tangentplanet till den kroppens till- 
standseqvation representerande ytan en normal till den genom 
tangeringspunkten gående adiabatiska kurvan, äfvensom 1 samma 
plan tvenne lika stora cirklar, tangerande hvarandra i nämnde 
punkt, och hvilkas medelpunkter innehallas i normalen. Kor- 
dorna från tangeringspunkten äro då proportionela med de värme- 
mängder, som upptagas eller afgitvas vid de elementära förän- 
dringarne, efter lika stora bågar på ytan och i de af kordorna 
angifna riktningarne. 
$ 7. För att bestämma verkningsgraden vid de olika ele- 
mentära förändringarne, som i $ 6 tagits i betraktande, kan 
man i eqv. (4) införa de af eqv. (15) och (21) gifna värdena 
a dv och JQ. Då erhålles, om tangenten till den adiabatiska 
kurvan är x axel, 
A . 
ERA lim: | 
0 
ax + a'y 
sinw. Is 
och med iakttagande af eqv. (18) och (20) 
= +P (a cot w+a') UT ER 8 (SAO) 
