408 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
der v, 7’, p' beteckna y axelns koordinater och d' är cosinus 
för vinkeln, som y och p axlarne bilda med hvarandra. Men 
. emedan y axeln måste innehällas i tangentplanet, har man äfven 
7 d 2 N dp Ne an 
P—-Pp= (2)@ —v) + al —T), 
hvilken egvation, efter insättning af de ur eqv. (28) härledda 
partiela differential-koefficienters värden, blifver 
p—p=—?(v—v)+(T'—T). 
1 
Med iakttagande af värdena på v'—v och T'—T, far man häraf 
u en) 
vd vd” 
Låter man d beteckna cosinus för vinkeln mellan & och p 
axlarne, har man 
a le el), 
eller 
a) b Db 
DAN KA SR 
Men man finner lätt att 
OT v 
CE np 
0 (NL 
CN np 
Medelst dessa eqvationer kan man bestämma 
RES (INO 
(MW a 
bir v? + np? 
äl JK — mi Tjo 
Emedan nu 
ya re I 
följer häraf 
2? (oe — (n— 1) T?)? 
9 
d>= 
u” 
om man för korthets skull sätter 
u2 = på(v2 — (n— 1) T?)? + T?(v2 + np?)? + v2(np? + (n— 1) T?)?, 
samt slutligen 
‚RER: v (np? + (a —1) 7?) 
4 MÖRE ORTERNA 32). 
ni T(v®—+ np?) ( , 
U 
ad 
Tillfölje häraf blifver 
o= "(v4 np (n—12T2) ca ss (33). 
