404 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
denna vore intensivare !) än strömmen A (för rulle i ns) borde 
nedsättningen i utslaget nu blifva pa sin höjd lika med nedsätt- 
ningen för rulle i ns. Försöken visa deremot, att nedsättningen 
blir större; den kan således icke hafva sin grund uteslutande i 
induktionsströmmarnes inverkan pa magnetnalen. Deremot för- 
klaras fenomenet utan svårighet såsom en följd af den genom 
extraströmmarne förändrade sönderrifningen af polytorna. Till 
följe af i $ 2 anfördt skäl blir nemligen sönderrifningen, om den 
till först uppträdande extraströmmen A söker genomgå gnistan 
pg i lika riktning med urladdningen, större än om Ai pg har 
den motsatta riktningen. Då nu rullen är i ns, har strömmen A 
i pg samma riktning som urladdningsströmmen. Den derigenom 
ökade sönderrifningen kompenserar till en del den nedsättning i 
disjunktionsströmmens utslag, som samma ström A skulle för- 
orsaka. Om deremot rullen insättes i nq, minskas sönderrifnin- 
gen genom A’s uppträdande. Utslaget nedsättes således i detta 
fall af två skäl: 1:mo emedan en af induktionsströmmarne (neml. . 
5) med lätthet genomgar gnistan vid pg; 2:do emedan gnistans 
elektromotoriska kraft i följd af induktionen blir mindre. Ned- 
sättningen i utslaget måste således (såsom de anställda försöken 
visa) blifva större för rulle i ng, än för rulle i ns. 
Oaktadt det nu anförda qvarstar gnistans egenskap af elek- 
trisk ventil, som genom Herr EDLUNDS sednare försök ?) blifvit 
på ett öfvertygande sätt bekräftad, fullkomligt obestridlig. De 
i denna $ anförda försöken visa dessutom, att utslaget genom 
rullens insättande i ns, oaktadt den ökade sönderrifningen, ned- 
sättes med 27 skaldelar eller mera än hälften af dess ursprungliga 
storlek. Den genom gnistans ventilnatur förorsakade skilnaden 
mellan de båda extraströmmarnes intensiteter öfverstiger således 
27 skaldelar. 
1) Om induktionen är olika stark i ng och i ns, så är den sannolikt kraftigare 
på det sednare stället, emedan större delen af urladdningen går genom slin- 
gan mrGns. 
2) Öfv. af K. Vet.-Akad. Förh. 1869, sid. 705. Pocc. Ann. B. 139. sid. 369. 
