SUNDEBL, UNDERSÖKN. OM ELEKTR. DISJUNKTIONSSTRÖMMAR. 495 
$ 4. 
I sammanhang härmed anställdes ett försök, som torde för- 
tjena omnämnas, emedan det utgör ett ytterligare bevis för till- 
varon af den disjunktionselektromotoriska kraften. Låter man 
nemligen urladdningsströmmen ifrån en isolerad kula d (Fig. 2) 
slå öfver till tvenne andra kulor e och f, hvilka förmedelst led- 
ningsträdarne eRk, fG@k och ke sta i förbindelse med kulan c, 
måste tvenne disjunktionsströmmar D och D' uppstå, hvilka i 
motsatta riktningar genomga ledningen kedfk. Genom att gifva 
de båda gnistorna ungefär samma längd måste man kunna göra 
de båda disjunktionsströmmarne lika starka, så att de upp- 
häfva hvarandra, hvilket äfven vid försöken temligen fullständigt 
lyckades. 
Serien 1. Kulan d var af messing, kulorna e och f af jern. 
Galvanometern var insatt vid G och hade såsom vanligt brygga 
rs samt afledningstrad st till jorden. Afven i ek insattes en 
rulle A, fullkomligt lik galvanometerrullen samt försedd med en 
brygga af samma beskaffenhet som galvanometerns brygga. Man 
kunde således genom att låta de båda rullarne byta plats med 
hvarandra, utröna strömstyrkan i ek. Da gnistan fd var 9 mm. 
och de 8 mm., blef utslaget i fGk i det närmaste lika med noll, 
sasom följande försök utvisa. Slagvidden var 15 mm.. Jemnvigts- 
lägena, da maskinen var i verksamhet och da den var overksam, 
skola betecknas med resp. A och D. 
Försöket 1. Galvanometern vid @. 
al aan 
270,8 
269,6 
Med. 270,5. Sannolika felet + 0,31. 
BD 270,6 
Utslag —0,1. 
Försöket 2. Rullarne @ och R bytte plats med hvarandra, 
utan att gnistornas längder rubbades. 
