496 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
A 209,1 
208,2 
REA 
Med. 268,8. Sannolika felet + 0,19. 
B 270,5 
Utslag — 1,7. 
Försöket 3. Lika med försöket 1. 
a 272 
270,9 
269,1 
Med. 270,7. Sannolika felet + 0,57. 
B 270, 
Utslag + 0,6. 
Såsom man ser, äro de sannolika felen i försöken I och 3 
tillräckliga att förklara de obetydliga afvikelserna från jemnvigts- 
läget. I försöket 2 deremot erhålles ett tydligt utslag för en 
ström gående i samma riktning som urladdningsströmmen. Detta 
utslag är dock lätt att förklara. Såsom ofvan anmärktes af- 
passades gnistornas längder sa, att utslaget blef ungefär lika 
med noll, da galvanometern var i fk. Gmnistan df måste da ta- 
gas litet längre än gnistan de, så att strömmen D' upphäfde 
icke blott D, utan äfven den del af u, som går genom dfk. I 
ek måste man saledes få utslag för skilnaden mellan D’ och D 
ökad med den delen af «, som gar denna väg. Strömmen u 
ensamt gaf ett negativt utslag. 
Serien 2. Emedan styrkan af en disjunktionsström beror 
af gnistlängden och växer med denna!), är det klart, att man, 
genom att göra den ena gnistan stor i jemförelse med den andra, 
måste efter behag kunna låta antingen D eller D' blifva den 
rådande strömmen, så att utslaget i galvanometern (insatt t. ex. 
i /k) sker än at ett hall, än åt det motsatta. Detta lyckades 
äfven på följande sätt: Om en fin nysilfvertråd insattes såsom 
rheostat t. ex. i ek, kunde man göra df större, så att strömmen 
!) Öfversigt af K. Vet.-Akad. Förh. 1868, sid. 334. 
