408 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
strömmarne var nemligen i alla försök, hörande till samma serie, 
oförändradt, emedan detta bestämmes af gnistornas sammanlagda 
längd samt ledningarnes (ke och kf) beskaffenhet, hvilka mo- 
menter båda voro konstanta. Orsaken dertill, att den längre 
onistans ström är den rådande och bestämmer utslagets riktning, 
kan således icke vara någon annan än den, att den elektromo- 
toriska kraften i denna gnista är större än 1 den kortare. 
ID 
Om man jemte hvarandra upplindar i rulle tvenne isolerade 
metalltradar samt förbinder den enas ändar genom en metallisk 
ledning, i hvilken en galvanometer är insatt, erhålles intet ut- 
slag, da ett elektriskt batteri urladdas genom den andra tråden. 
Sasom Friherre WREDE !) visat, blifva nemligen de genom uriadd- 
ningsströmmen framkallade induktionsströmmarne till qvantiteten 
lika; emedan de gå i motsatta riktningar, måste således deras verk- 
ningar på galvanometernalen upphäfva hvarandra. Om deremot i 
ledningen till galvanometern ett afbrott finnes, bildas derstädes vid 
urladdningen en gnista och magnetnalen afviker från sitt jemnvigts- 
läge. Utslagets riktning angifver en ström gående i den upprulalde 
delen af ledningen i samma riktning som urladdningsströmmen. 
Herr BUFF anser af det redan ofta anförda skälet, att den direkta 
induktionsströmmen här är den verksamma. Af samma äsigt var 
äfven VERDET?), som i stället för galvanometern insatte en 
galvanisk polarisationsapparat; efter urladdningen af ett batteri 
med stor elektrisk yta befunnos apparatens elektroder polarise- 
rade. Polarisationsströmmens riktning undersöktes genast efter 
urladdningen förmedelst en galvanometer; det befanns då, att 
polarisationen blifvit framkallad af en ström, gående i samma 
riktning som den direkta induktionsströmmen. 
Men enligt” Prof. EDLUND ?) är det den inversa strömmen, 
som till först uppträder i gnistan samt gifver upphof åt en stark 
I) BERZELIH Jahresbericht über die Fortschritte der physischen Wissenschaften 
B. 20 (1841), sid. 119. 
2) Annales de chimie et de physique, Ser. 3, T. 24, sid. 377. 
3) Öfv. af K. Vet.-Akad. Förh. 1869, sid. 709. Pocs. Ann. B. 139. sid. 373. 
