506 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
Af dessa ga (enligt RIEsS” beteckningssätt !)) Aa och Bb i lika 
riktning med, Da och Ab ı motsatt riktning mot hufvudström- 
men. Om nu en gnistapparat insättes vid p i den tertiära led- 
ningen, förorsakar den första Aa af dessa strömmar en stark 
disjunktionsström, gaende i samma riktning som Da och Ab 
eller i motsatt riktning mot hufvudströmmen ?). Detta var i de 
af mig anställda försöken alltid fallet, slagvidden ma hafva varit 
liten eller stor. Herr BUFF erhöll deremot i vissa fall en ström, 
gående i samma riktning som urladdningsströmmen. Orsaken 
dertill var utan tvifvel den, att strömmen Aa bildade gnistor sam- 
tidigt vid p och i galvanometern; såsom. man lätt finner gå de 
deraf uppkommande . disjunktionsströmmarne emot hvarandra, 
hvarföre utslaget måste vexla riktning, om de i galvanometern 
uppkommande strömmarne hafva öfvervigten. Förefanns en gnista 
äfven i den sekundära ledningen, uppstod der en disjunktions- 
ström, som genom induktion i den tertiära spiralen försvagade 
Aa, så att gnistor i galvanometern icke uppkomma, hvarföre 
disjunktionsströmmen från gnistan vid p i detta fall alltid be- 
stämde utslagets riktning. Herr BUFFS ?) äfvensom VERDETS ®) 
försök: med polarisation bevisa föröfrigt tillräckligt, att orsaken 
till den vexlande riktningen låg i galvanometerns ofullkomlighet. 
Polarisationsströmmens riktning visade nemligen alltid, att polari- 
sationen förorsakades af en ström, gående i motsatt riktning mot 
hufvudströmmen. 
Om den tertiära ledningen var metalliskt sluten, erhöll jag 
enligt sakens natur intet utslag, till och med om den sekundära 
ledningen var afbruten. De utslag, hvilka Herr BUFF i detta 
!) Lehre von der Reibungs-elekr. B. 2, sid. 346. 
2) De följande strömmarne ästadkomma visserligen äfven sönderrifning, men 
denna är, i anseende dertill att luften mellan polerna blifvit förtunnad ge- 
nom Ads gnista, föga betydande, så att den första strömmens disjunktions- 
ström blir den rådande. Äfven spåren efter gnistorna på polytorna visade 
tydligt, att hufvudsakligast strömmen Aa åstadkommit sönderrifningen. (Jem- 
för sid. 498). 
3) Sid. 305. 
2)7 Sid. 897. 
