516 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
Dessa serier leda till följande resultater: I:mo Så länge 
medeltätheten är betydlig, har en förändring af densamma föga 
inflytande på disjunktionsströmmens styrka. Tätheten 2 far nem- 
ligen variera fran 39 till atminstone 20, utan att förändringen 
i utslaget öfverstiger sannolika felet. 2:do Tensionen far för ett 
visst afstand mellan kulorna p och q icke sjunka under ett mi- 
nimivärde, såvida gnista derstädes skall bildas. I de anförda 
serierna är detta minimum = 10 (ungefär) för 2 millimeters 
gnista. Då tensionen närmar sig detta minimum, ökas utslaget 
märkbart, oftast (serierna I, II och IV) ganska betydligt. Till- 
lika blir disjunktionsströmmen mycket känslig för variation af 
gnistlängden; en tillökning i denna af icke mera än 0,1 milli- 
meter gjorde gnistans bildande osäkert samt utslagen ytterst 
variabla. Denna omständighet torde förklara den stora olik- 
heten i utslaget för 4 flaskor i serierna II, III och IV. An- 
märkas bör dessutom, att, då serien III togs, kulornas ytor hade 
blifvit afrifna med smergelpapper, så att de voro jemna och 
metalliskt glänsande. Detta var efter all sannolikhet orsaken 
till de små utslag, hvilka erhöllos 1 denna serie, i jemförelse 
med utslagen i de öfriga serierna, der en sådan afrifning ej 
hade skett. | 
Att tätheten är utan inflytande på det af urladdningsström- 
men ensam i galvanometern förorsakade utslaget, bevisas af föl- 
jande serie, hvilken togs, under det att kulorna p och q voro sa 
långt aflägsnade från hvarandra, att vid urladdningen gnista 
mellan dem icke visade sig. 
S 1 2 3 4 
q 39 40 40 40 
2 35 20 1353 10 
u 2,5 3 3,03 2,96 
Sa) +0 + 0,023 + 0,027. 
Utslaget för g= 40 blir i medeltal 3 skaldelar; beräknas 
utslaget för samma mängd med tillhjelp af konstanten 0,07525 
