524 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, ‚1870. 
och arten af gnistans inverkan pa kulorna samt utslagets rikt- 
ning och storlek existerade ett afejordt sammanhang. Om man 
närmare betraktade de spår, hvilka gnistan efterlemnat, visade 
sig, så ofta ett icke alltför litet utslag erhölls, en bestämd olik- 
het i deras anordning och beskaffenhet på hvardera kulan !). På 
den ena kulan, hvilken för korthetens skull skall betecknas med 
A, bestodo sparen af mer eller mindre djupa ärr (fördjupningar) 
med utåt böjda ojemna kanter, tydligt tillkännagifvande, att dessa 
ärr uppkommit derigenom, att från kulans yta metallpartiklar 
blifvit lösryckta och bortförda. Arren voro, med undantag af 
ett eller två bland dem, sammanträngda till en fläck af oregel- 
bunden form med en diameter af 2 millimeter eller mera. Denna 
fläck var oftast färgad af en oxidhinna, så att metallen fram- 
lyste endast i sjelfva ärren, samt omgifven af en smal svartblå 
ytterst i gulbrunt öfvergaende färgkant. Pa den andra kulan £ 
kunde vid stora utslag i vanliga fall icke några dylika ärr upp- 
täckas; men såsom något karakteristiskt: för denna kula före- 
kommo mycket små runda metalliskt glänsande fläckar; vid för- 
storing visade sig i midten af dem en grund intryckning, omgifven 
af ett antal uppstående ringkanter. Dessa fläckar, som sago ut 
att vara på kulans yta fastlödda metallpartiklar, hade utan 
tvifvel bildats af de från kulan A lösryckta partiklarne, hvilka 
i smält tillstånd afsatt sig på kulan B. Fläckarne voro strödda 
uppa en gulbrun eller blåaktig oxidhinna af ofta ganska stor ut- 
bredning. Vid mindre utslag visade sig äfven pa BD ärr af dylik 
art som ärren pa A, ehuru mindre djupa samt finare än dessa; 
de voro ordnade i en eller två glesa koncentriska ringar omkring 
en fläck af små ärr såsom medelpunkt ?). Vid ännu mindre 
1) Vid undersökningen häraf begagnades de större tennkulorna såsom poler för 
disjunktionsgnistan. Före hvarje nytt försök blefvo dessa kulor genom gnid- 
ning mot smergelpapper och kläde befriade från spåren efter föregående ur- 
laddning, så att gnistan alltid slog öfver mellan blank metall. 
2) PRIBSTLEY var den förste, som observerade teckningen af ifrågavarande slag 
Ne 
på de metallytor, mellan hvilka en elektrisk gnista (vid urladdningen af ett 
batteri af 40 qvadratfots beläggning) slagit öfver (Histoire de V'électricité, T. 
III, sid, 325 och följande). Tvänne olika slags spår omförmälas (1. ce. sidd. 
328—330), hvilka synas motsvara de ofvan beskrifna ärren och glänsande 
tläckarne. 
