528 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
strömmen; vid de följande oscillationerna är nemligen luften 
mellan disjunktionspolerna förtunnad, sa att den sönderrifning, 
som dessa förorsaka, blir obetydlig. Sadant synes, att döma 
efter teckningarne på polerna, förloppet vara, om vid en större 
slagvidd och medelmåttig elektrisk yta gnistan har en längd, som 
något understiger dess maximilängd för denna slagvidd. 
Men om urladdningsslaget är mycket intensivt i förhållande 
till gnistlängden, kan äfven den andra oscillationen, oaktadt det 
luftförtunnade rummet mellan kulorna, astadkomma en disjunk- 
tionsström af föga mindre styrka än den första oscillationens. 
Upplysande i detta afseende är följande försök. Tråden 
da (Fig. 3) förbands med inre beläggningen af en stor laddflaska; 
traden ec med den rörliga armen pa urladdningsapparaten, hvars 
isolerade kula stod i ledande förbindelse med flaskans yttre belägg- 
niug, som laddades med elektroformaskinen förmedelst anord- 
ningen 1 Fig. 5. Tradarne mp och ng voro aflägsnade. Da den 
laddade flaskan urladlas genom adec, alstras af urladdnings- 
strömmen (egentligen af hvarje oscillation i densamma) tvenne 
induktionsströmmar, som bilda gnista mellan kulorna % och |. 
Dessa strömmars intensitet vexer enligt RIESS !) med batteriets 
slagvidd. Då denna var liten (3,5 millimeter) förmådde endast 
den först uppträdande inversa strömmen astadkomma en kraftig 
sönderrifning, sa att den deraf förorsakade disjunktionsströmmen 
gaf ett betydligt utslag. Da gnistan var 2 mm. (mellan tenn- 
kulor), erhölls nemligen såsom utslag för den inversa strömmens 
disjunktionsström 30 skaldelar (sannolika felet + 1,91) såsom 
medium af 9 försök. Den positiva polen visade i detta fall den 
för kulan A karakteristiska oregelbundna fläcken, den negativa 
ater de glänsande fläckarne, som utmärka kulan D. Vid större 
intensitet i urladdningsslaget (för 6,5—11 millimeters slagvidd) 
voro deremot båda polerna försedda med lika beskaffade ärr, 
antydande att tvenne nästan lika starka mot hvarandra gående 
disjunktionsströmmar uppstatt, hvarföre äfven utslaget för detta 
fall blef obetydligt (1—6 skaldelar). Då nu, såsom det anförda 
1) Abhandlungen zur Lehre von der Riebungselektricität, sid. 341. 
