I 
530 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
Huru det är möjligt, att den andra oscillationen vid större batteri- 
yta kan åstadkomma afrifning, ehuru detta vid samma slagvidd 
och gnistlängd icke inträffar för ett batteri af mindre kapacitet, 
inses på följande sätt: Elektricitetsmängden ökas, då slagvidden 
är konstant, i proportion med flaskornas antal, hvaremot oscilla- 
tionens duration enligt FEDDERSEN!) endast tilltager i proportion 
med qvadratroten ur flaskornas antal; förhållandet mellan mängd 
och duration, hvaraf intensiteten beror, måste således vexa med 
batteriytan. Nu är visserligen den andra oscillationens elektricitets 
mängd mindre än den förstas; men enligt V. ÖETTINGEN ?) kan 
förhållandet emellan de elektricitetsmängder, som äro i rörelse i de 
successiva oscillationerna (alternationerna), vara ganska stort; 
vid det minsta af honom begagnade motståndet (1500 meter; 0,2 
millimeter tjock koppartråd) var detta förhållande m (som vexer, 
då motståndet i urladdningsbågen aftager) = 0,69; emedan den 
här begagnade ledningsbagen har ojemförligt mycket mindre mot- 
stånd, är m efter all sannolikhet ännu större, så att den andra 
oscillationen, hvilken i likhet med alla de följande har samma 
duration som den . första ?), är föga mindre intensiv än denna. 
Derföre är det möjligt, att vid stor batteriyta en kraftig disjunk- 
tionsström alstras äfven af den andra oscillationen. 
Hvad vidare resultatet af försöken i $ 10 beträffar, förkla- 
ras detta enligt samma principer ganska lätt. Så länge batteriets 
yta var liten och tätheten följaktligen mycket stor, hade äfven 
den andra oscillationen nog intensitet att med sönderrifning af 
polerna slå öfver, emedan gnistan ej var längre än 2 millimeter. 
Spåren på polerna ådagalade utan tvetydighet i detta fall till- 
varon af tvenne mot hvarandra gående disjunktionsströmmar, 
hvarföre utslaget blef obetydligt. Då batteriets yta blir större, 
tilltager enligt det ofvan sagda oscillationernas duration +). Eme- 
dan nu elektricitetsmängden bibehålles konstant, måste oscilla- 
I) PocG. Ann. Bd. 116 sid. 153. 
2) Pocs. Ann. Bd. 115 sid. 524. 
3) FEDDERSEN, PoGG. Ann. Bd. 116 sid. 150. 
2) Denna är enligt FEDEERSEN (Poce. Ann. Bd. 116 sid. 152) oberoende af 
slagvidden. 
