SUNDELL, UNDERSÖKN. OM ELEKTR. DISJUNKTIONSSTROMMAR. 531 
tionernas intensitet vid fortsatt förökning af ytan ständigt af- 
taga; vid en viss storlek af den elektriska ytan är slaget så 
svagt, att den andra oscillationen ej mera förmår åstadkomma 
en sönderrifning, som i qvantitet är jemförbar med den första 
oscillationens, hvarföre dennas disjunktionsström blir den rådande 
och förorsakar det vid stor batteriyta oftast högst betydliga 
utslaget. Gnistpolerna voro i detta fall, liksom alltid då större 
utslag erhöllos, karakteristiskt olika tecknade. 
Då intensiteten af urladdningsslaget bibehälles konstant, 
såsom i $ 11, beror det på gnistans längd, huruvida en eller 
flera disjunktionsströmmar uppkomma vid- en urladdning. Då 
onistan är kort, existera flere sådana strömmar, hvilka motarbeta 
hvarandra, så att utslaget blir litet. Ju längre gnistan göres, 
desto mera försvagas den andra och de följande disjunktions- 
strömmarne, så att vid en viss gnistlängd den första strömmen 
verkar med sin fulla kraft. Derjemte maste elektriciteten för 
ett större afstånd mellan polerna få större tension, innan gnistan 
springer öfver, hvarföre sidourladdningen blir intensivare samt 
sönderrifningen större. Det är således icke förvånande att ut- 
slaget tilltager i vida starkare proportion än gnistlängden !). 
Har gnistan uppnått den största möjliga längd, som den 
kan få vid den gifna slagvidden, så att den vid ett försök visar 
sig, vid ett annat icke, blifva utslagen högst ojemna samt vexla 
riktning (se försöken vid 8 millimeters gnistlängd i $ 11). Detta 
kan endast förklaras sålunda, att sidourladdningen vid så stor 
gnistlängd icke alltid inträffar genast vid urladdningens början. 
Det kan nemligen stundom hända, att en stor del af (eller till 
och med hela) den första oscillationen förlöper utan annan ver- 
‚kan än influens på molekylerna i luftlagret mellan polerna, hvar- 
igenom dessa sättas i rörelse, och sidourladdningens uppkomst i 
ett sednare moment af oscillationen sålunda. underlättas. Om 
disjunktionsgnistan uppkommer samtidigt med sjelfva urladdnin- 
gen, blir naturligtvis disjunktionsströmmen 1 anseende till det 
1) På analogt sätt förklaras det med gnistlängden tilltagande utslaget, som 
iakttogs $ 5. 
