532 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
stora afstandet mellan polerna högst kraftig, och magnetnälen 
slår ut i vanlig riktning med ett betydligt antal skaldelar. Ju 
sednare sidourladdningen inträffar, desto mindre våldsam blir den; i 
samma man aftaga också alla densamma atföljande fenomener, 
nemligen sönderrifning, disjunktionsström och inverkan på luft- 
lagret mellan polerna. Man maste nemligen antaga, att mole- 
kylerna i detta slungas desto valdsammare at sidan ur gnist- 
sträckan, ju häftigare sidourladdningen är; om denna deremot 
är svag, blir förändringen af luftlagrets täthet obetydlig, sa att 
den andra: oscillationen, som enligt hvad redan blifvit nämndt 
kan hafva ganska stor intensitet, astadkommer en i samma man 
större sönderrifning, som sidourladdningen under den första 
oscillationen inträder sednare. 
Det är således möjligt, att den andra oscillationens disjunk- 
tionsström slutligen rar, sa att utslaget vexlar riktning. Sin 
högsta intensitet uppnar denna ström, om hela den första oscilla- 
tionen förflyter, utan att verklig sidourladdning inträffar. Att 
vid mindre utslag (åt någondera sidan af jemnvigtsläget) tvenne 
svagare disjunktionsströmmar voro verksamma bevisa saväl de 
1 sådana fall föga energiska spåren efter gnistan som dennas 
förminskade glans, hvilka omständigheter häntyda på, att vid små 
utslag endast ett mindre antal metallpartiklar finnas i gnistan. 
Efter de större utslagen kunde polerna alltid atskiljas från hvar- 
andra genom de ofvan beskrifna för hvardera af dem karakteri- 
stiska fläckarne, som voro intensivare, ju större utslaget hade 
varit. 
Enligt det i denna $ anförda, synes den af en sidourladd- 
ning förorsakade gnistan vara till sin mekanism väsendtligen 
olik en vanlig elektrisk gnista vid urladdningsapparatens kulor. 
Det vore derföre enligt min åsigt af vigt, att disjunktionsgnistans 
förlopp blefve noggrannare undersökt. Utan tvifvel skulle en 
undersökning af denna gnista med den roterande spegeln (enligt 
FEDDERSENS method) lemna säkrare upplysning, angående dess 
egenskaper samt dermed sammanhängande disjunktionsfenomener, 
än spåren på kulorna kunna göra. 
