A. STUXBERG, BIDRAG TILL SKANDINAVIENS MYRIOPODOLOGI. 897 
Antennernas längd mycket kortare än kroppshöjden (som 3: 4). 
Halssköldens sidodelar långt utdragna, ytterst försedda med en 
långt framåt gående djup fåra — den s. k. framrandsfåran — samt 
derinnanför med 3, 4 eller 5 smärre, likaledes djupt intryckta fåror. 
Segmenten hårlösa, med såväl främre som bakre delarne fint, 
tätt och djupt strierade; strimmorna baktill nående segmentens kant. 
framtill snedt nedlöpande. 
Foramina repugnatoria stora och tydliga, belägna långt bakom 
undersegmentens tvärsutur. 
Analvalvler öfverallt. baktill försedda med jemförelsevis korta 
och tjocka hår, marginerade; ofvan äro de täckta af en kort och 
tjock, undertill samt ytterst ofvantill långt hårväpnad, nedtill kölad 
process, som i spetsen är starkt uppåtböjd och genomskinlig. 
Längd 20—40 m.m. — Segmenten från 44 till omkrig 50. 
Färgen är typiskt svart — ned under magen ljusare — med 
tvenne gulbruna längsband kring ryggens midtellinie, börjande på 
2--6 segmentet framifrån; men ofta förekomma talrika färgskift- 
ningar, beroende, som det tyckes, dels på lokala inflytanden, dels 
på nyligen försiggången hudömsning. 
Förekomst. Allmänt, om än högst sällan ymnigt på samma 
ställe, anträffas denna genom sin storlek. framför alla andra nordiska 
Iulusarter utmärkta myriopod från Skåne åtminstone till nordligaste 
Upland och Dalarne. Den lefver icke sä mycket i skogar, som 
fastmera pa för solen öppet liggande ställen. 
6. Aulus sjelandicus Meınerr 1868. 
Syn.: 1868. JZulus sjelandicus MEINERT, Danmarks Chilogn. (1. c.), 
pag. 19. 
1869. » » v. PorAmH, Zool. Resa ete. (MU BG) 
pag. 646. 
Kropp jemntjock; de bakersta segmenten glest härbärande. 
Hufvud med en djupare hjessfära samt tvenne härbärande hjess- 
gropar. i 
Ogon bestående af 39 i sju rader transverselt ställda oceller, 
hvilka äro förenade till formen af ett trapezium. 
Antenner kortare än kroppshöjden (ungefär som 4: 5). 
Halssköldens sidodelar utdragna, rundade, med en större strimma 
längst ut i kanten — »framrandsfåran» — samt innanför denna 
6—7 kortare, men djupa och tydliga sådana. / 
Segmentens bakdel ytterst tätt och fint strierad; deras främre 
del framtill” vackert granulerad, baktill försedd med strimmor, som 
på ryggsidan äro mycket glesa och grunda, men nedåt sidorna blifva 
både djupare och mera tätt ställda. De flesta segmenten — någon- 
gång de främsta undantagne — bära baktill högst få, fina hår. 
Sutur rät. N 
Öfvers. af K. Vet.-.ikad. Förh. Årg. ls NO &% 2 
